Справа № 127/25557/25
Провадження № 2/127/3538/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УМ Факторинг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 21 січня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №1250295 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі договору факторингу, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати.
У подальшому, 04 травня 2026 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій зазначено, що після набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» позивачем здійснено перерахунок процентів за користування кредитом відповідно до встановлених законом обмежень максимальної денної процентної ставки.
З урахуванням поданої заяви позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 65 950,00 грн, з яких 10 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 55 950,00 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2026 року скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із наданням відповідачу строку для подання відзиву.
17 червня 2026 року представником відповідача Цокало-Зливко Т.М. подано відзив на позовну заяву, в якому заявлено клопотання про поновлення строку на його подання, мотивоване тим, що матеріали позовної заяви з доданими документами були отримані представником відповідача лише 08 червня 2026 року.
По суті спору відповідач зазначила, що не погоджується із первісним розрахунком процентів, наведеним у позовній заяві, посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України №3498-ІХ, яким встановлено обмеження максимального розміру денної процентної ставки.
Разом із тим відповідач зазначила, що після застосування передбачених законом обмежень розмір заборгованості за договором становить 65 950,00 грн, з яких 10 000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту та 55 950,00 грн — заборгованість за процентами, у зв`язку із чим просила прийняти заяву про часткове визнання позову саме у зазначеному розмірі, а в іншій частині позову відмовити.
Крім того, відповідач просила стягнути з позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, зазначивши попередній розрахунок таких витрат у сумі 9 500,00 грн.
22 червня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що після подання заяви про зменшення позовних вимог предметом розгляду у справі є вимога про стягнення 65 950,00 грн, а наведений відповідачем у відзиві розрахунок повністю відповідає розрахунку, здійсненому самим позивачем. У зв`язку з цим позивач вважає, що поданий відзив фактично містить повне визнання позовних вимог у їх чинній редакції та просить задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, а у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Також 22 червня 2026 року представником позивача подано заперечення щодо заяви відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у яких зазначено, що після зменшення позовних вимог позивач заявляє до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, які є співмірними зі складністю справи та підтверджені належними доказами. Крім того, представник позивача вказав, що відповідач одночасно просить стягнути на свою користь 9 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що, на думку позивача, свідчить про необґрунтованість доводів щодо неспівмірності витрат позивача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив їх задовольнити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до поданих заяв та клопотань.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких підтримали доводи відзиву на позовну заяву, просили поновити строк на його подання, прийняти часткове визнання позову в розмірі 65 950,00 грн, у решті позовних вимог відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд відповідно до положень статей 211, 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення, а датою ухвалення такого рішення є дата складення повного тексту судового рішення.
Аналогічний підхід щодо застосування зазначених норм процесуального права викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, в якій зроблено висновок, що у випадку ухвалення рішення за відсутності учасників справи моментом його ухвалення є саме дата складення повного тексту судового рішення, а не дата судового засідання.
Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України, у випадку якщо у судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складається протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи. Однак у даному випадку, з огляду на неявку всіх учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність складення повного тексту рішення без його проголошення у порядку, передбаченому статтею 268 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом установлено, що 21.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 1250295.
Вказаний договір підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням його персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора В754.
Відповідно до умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 гривень; строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка 2,5 % в день; знижена процентна ставка – 1,5 % в день.
Паспорт споживчого кредиту також підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором В754.
Перерахування відповідачці кредитних коштів у сумі 10000 гривень на картку № НОМЕР_1 від 21.01.2024 підтверджується листом ТОВ «Пейтек», який адресовано ТОВ «Селфі Кредит» та за змістом якого повідомляється про здійснення транзакції щодо зарахування коштів на означену картку.
Крім того на виконання ухвали суду від 10.12.2025 АТ «УКРСИББАНК» підтверджено належність картки по рахунку за карткою № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також надано виписку по рахунку за період з 21.01.2024 року по 24.01.2024 включно, згідно якого 21.04.2025 на картковий рахунок було зараховано кошти в розмірі 10000 гривень.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1250295 від 21.01.2024  ОСОБА_1  має заборгованість у розмірі 100000 гривень, з яких: тіло кредиту 10000 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 90000 гривень.
18.12.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» на підставі договору факторингу № 18/12/24 за плату відступило, а ТОВ «УМ Факторинг» набуло право грошової вимоги до відповідачки.
Відповідно до витягу із Акту приймання передачі Реєстру боржників від 18.12.2024 до договору факторингу № 18/12/24, ТОВ «УМ Факторинг» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1250295 від 21.01.2024 у сумі 100000 гривень.
Під час розгляду справи судом встановлено, що після звернення до суду позивачем 04 травня 2026 року подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій проведено перерахунок процентів за користування кредитом відповідно до вимог Закону України №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року.
Саме з цього моменту предметом судового розгляду є вимоги про стягнення 65950 грн, а не первісно заявлених 100 000 грн.
Суд звертає увагу, що у відзиві відповідач заперечувала виключно щодо первісного розрахунку процентів, однак після зменшення позивачем позовних вимог погодилася із проведеним перерахунком та зазначила, що заборгованість за договором становить 65 950 грн, з яких 10 000 грн — тіло кредиту та 55 950 грн — проценти.
Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, переходу права вимоги до позивача та остаточного розміру заборгованості після подання заяви про зменшення позовних вимог.
Водночас відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України навіть у разі визнання відповідачем позову суд зобов`язаний перевірити, чи не суперечить таке визнання закону та чи не порушує права, свободи або інтереси інших осіб.
З огляду на це суд перевірив здійснений позивачем розрахунок заборгованості та дійшов висновку, що він відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону №3498-ІХ, а також умовам укладеного сторонами кредитного договору.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не встановив обставин, які б свідчили про незаконність заявлених вимог чи порушення прав інших осіб, у зв`язку з чим приймає визнання відповідачем позову в частині стягнення 65 950,00 грн.
Разом із вирішенням спору по суті суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Після подання заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, на підтвердження яких до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, а також документи, що підтверджують оплату зазначених послуг.
Заперечуючи проти їх стягнення, представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи та просив зменшити їх до 2 000,00 грн.
Разом із тим представником позивача подано письмові заперечення, у яких зазначено, що після подання заяви про зменшення позовних вимог до стягнення заявлено витрати у сумі 6 000,00 грн, а не 20 000,00 грн, як помилково зазначено відповідачем у клопотанні.
Суд бере до уваги, що відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи вони підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
За змістом частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Частинами п`ятою та шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд за клопотанням іншої сторони може зменшити їх розмір, при цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладається саме на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що втручання суду у домовленість між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару можливе лише за умови доведення його явної неспівмірності, а не виключно з мотивів незгоди іншої сторони із визначеним сторонами договору розміром винагороди.
Дослідивши подані позивачем докази, суд встановив, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, відповідають характеру наданих послуг, пов`язані з розглядом даної справи та є співмірними із предметом спору, його складністю, ціною позову та обсягом виконаної представником позивача роботи.
Натомість доводи відповідача про необхідність їх зменшення зводяться виключно до власної оцінки розміру таких витрат та не підтверджені належними доказами їх очевидної неспівмірності.
За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Крім того, у відзиві на позов відповідач просила стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн, посилаючись на укладений договір про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних робіт та квитанцію про оплату гонорару адвокату.
Оцінюючи зазначену вимогу, суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у даній справі позовні вимоги ТОВ «УМ Факторинг» підлягають задоволенню у повному обсязі в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 04 травня 2026 року, саме відповідач є стороною, яка програла спір.
Та обставина, що відповідач у відзиві погодилася із розміром позовних вимог після їх зменшення, не змінює результату вирішення спору та не є підставою для покладення судових витрат на позивача.
Саме невиконання відповідачем договірних зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.
За таких обставин правові підстави для стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні відповідної заяви необхідно відмовити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, оскільки такі витрати документально підтверджені, є необхідними та співмірними зі складністю справи.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст. ст. 509, 512, 514, 516, 526, 530 ч.1, 1046 ч. 1, 1048 ч. 1, 1077 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за договором № 1250295 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 21 січня 2024 року у загальному розмірі 65 950 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, яка складається з 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою кредиту; 55 950 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок – заборгованість за процентами за користування кредитом. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу стороні повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», код ЄДРПОУ 40274286, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-г, оф. 7/1.
Відповідач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 13.07.2026.

Суддя: