1	Справа № 335/176/26  2/335/1020/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Чибінової Н.І. розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ в особі Тимофієнко Людмили Олександрівни про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку набувальної давності, 
ВСТАНОВИВ:

06.01.2026 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ в особі Тимофієнко Людмили Олександрівни про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку набувальної давності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 у період з 28.11.1963 по 29.07.1966 працювала у Дніпровському титано-магієвому заводі та за час перебування у трудових відносинах з Дніпровським титано-магнієвим заводом вона вступила до житлово-будівельного кооперативу №4, квартиру АДРЕСА_1 , було надано ОСОБА_2 , як члену ЖБК на підставі ордеру №37 від 12 лютого 1971 року. Даний ордер надав право зайняття квартири жилою площею 26,03 кв.м., корисною площею 40,39 кв.м., яка складається з двох кімнат, однієї кухні. На час заселення у квартиру, до складу сім?ї входили: чоловік – ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 . Позивачка є онукою ОСОБА_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.01.2004 та по теперішній час. ОСОБА_1 сплачує усі комунальні послуги за вищевказаною адресою, що підтверджуються довідкою виданою головою правління ЖБК-4 ДТМЗ та копіями квитанцій, які зберіглись з 2019 по 2020. Представник зазначив, що позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном 21 рік, про що свідчать письмові докази долучені до позовної заяви. У зв`язку із наведеним, позивачка вимушена звернутись до суду, оскільки іншим чином не можливо вирішити питання пов`язане із правом власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явилась, разом з тим, 02.07.2026 у судове засідання представник позивача - адвокат Ковтун В.І. надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Раніше, у судовому засіданні 02.06.2026, представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.
Представник Житлово-будівельного кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ Тимофієнко Л.О. у судове засідання не з`явилася, разом з тим 02.06.2026 до суду подала заяву в якій не заперечувала у задоволенні позовних вимог, просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи, також пояснила що відомостей щодо сплати паю у неї немає, яку суму сплатила ОСОБА_5 за кооперативну квартиру ій невідомо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
02.07.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 10.07.2026.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 12.02.1971 начальник Міського житлового управління Запорізької міської ради депутатів трудящих видав ОСОБА_6 , як члену ЖБК, ордер № 37 на право заняття двокімнатної квартири, жилою площею 26,63 кв.м. в будинку ЖБК за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 , на склад сім`ї: чоловік – ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 .
Згідно з копією квитанції ЖБК №4 до ордеру № 83, прийнято від ОСОБА_6 за квартиру АДРЕСА_3 , суму 1 479,79 руб.
У довідці про загальну вартість квартири та відсоток сплаченого паю, зазначено, що загальна вартість квартири становить 3 493,58 руб., сплачено 40% у сумі 1 479,79 руб.
Відповідно до технічного паспорту від 20 листопада 2024 року, виданого на замовлення Запорізької міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа даної квартири складає 40,39 кв. м., а житлова площа складає 26,63 кв. м.
Згідно з відповіддю Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 23.07.2025 № 01-14/2017 вбачається, що будинок АДРЕСА_4 належить до територіальної громади м. Запоріжжя та балансоутримувачем вказаного будинку є Голова житлово-будівельного кооперативу «ЗМК-4» ОСОБА_7 . Інформація кому належить на праві власності зазначений будинок; кому видавалося свідоцтво про право власності на вказаний будинок; на підставі якого розпорядчого документа та в якому році був створений ЖБК по АДРЕСА_4 ; хто був власником, балансоутримувачем вказаного житлового будинку до створення ЖБК, в районній адміністрації міської ради відсутня. Крім того, інформація чи наявні чеки про сплату пайових внесків гр. ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та чи була видана довідка про сплату пайових внесків у повному обсязі гр. ОСОБА_2 за зазначене житло в районній адміністрації міської ради відсутня.
Відповідно до довідки виданої головою правління ЖБК-4 ДТМЗ від 25.09.2025 № 7, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.01.2004 та останні десять років оплачує комунальні послуги. 
Поряд із цим, на підтвердження оплати ОСОБА_1 комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , надано копії квитанцій з 2019 по 2020 роки.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 06 травня 1974 року, останній зробив розпорядження, а саме: свою долю в сумі 1 200 руб. на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , передав співвласнику вказаної квартири ОСОБА_6 . Дана заява завірена представником ЖБК-4 ДТМЗ Пархоменком І.І.
Згідно з відповіддю ТОВ «ЗТМК» від 25.02.2025 №ЄС/02-89 на запит ОСОБА_2 , повідомлено, що відомості (документи) про сплату ОСОБА_2 пайових внесків до Житлово-будівельного кооперативу № 4 ЗТМК за квартиру АДРЕСА_1 в архівах ТОВ «ЗТМК» відсутні.
Допитана як свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що позивачка є її онукою та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , з моменту свого народження. Свідок зазначила, що перебувала в членстві ЖБК-4, а пайові внески за квартиру були виплачені в повному обсязі ще до народження позивачки. Разом з тим, упродовж 15 років свідок сплачувала пайові внески за вказане житло через банківську установу в розмірі 9 рублів 85 копійок, проте інформацією про подальше зарахування цих коштів вона не володіє, квитанції про сплату внесків за квартиру у неї відсутні. Також вона повідомила, що позивачка у період з 1986 по 2022 роки проживала в квартирі, в 2022 з сином вона виїхала до Польщі. Свідок переїхала у зазначену квартиру у 2022 році, та підтвердила факт оплати житлово-комунальних послуг за цією адресою безпосередньо позивачкою.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.
Отже, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
У позовній заяві позивачка посилається на те, що вона добросовісно заволоділа чужим майном та відкрито й безперервно володіє ним понад десять років, проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_2 , яка засвідчила, що позивачка є її онукою та мешкає у зазначеній квартирі з дня свого народження.
Однак суд не приймає до уваги вказані доводи позивачки, оскільки відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, тому не знайшло свого підтвердження належність позивачу спірної квартири у порядку набувальної давності чи порушення судом першої інстанції права власності позивача за змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також відповідно до постанови Верховного Суду від 15.07.2025 року №927/773/24 набуття права власності за набувальною давністю є первинним способом виникнення права власності, для застосування якого необхідна наявність усіх законодавчо визначених умов у сукупності: добросовісність заволодіння майном, безтитульність володіння (відсутність будь-якої правової підстави володіння чужим майном), відкритість володіння та його безперервність протягом встановленого законом строку. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу (договору купівлі-продажу, оренди тощо) виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому випадку володілець володіє майном не як власник. Також позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивачка отримала спірну квартиру у користування саме з волі власника (її бабусі) та на момент такого набуття у користування знала, хто є власником цієї квартири та обставини набуття вказаної квартири у користування позивачки передбачали, що вона володіла майном не як власник.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу ЖБК-4 ДТМЗ в особі Тимофієнко Людмили Олександрівни про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку набувальної давності - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 10 липня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко