Справа № 308/15253/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Мацунича М.В., Кожух О.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський Микола Андрійович на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2025 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 31.01.2029 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №52351 в електронній формі. 
Відповідно до вказаного договору відповідач прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору та підписав акцепт електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора. 
Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4500,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, процентна ставка становить 0,01% в день від поточного залишку позики, комісія становить 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%.
Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики №52351 від 31.01.2019 року не виконав належним чином, у зв`язку чим у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка на дату подання позову складає 22656,60 грн., з яких: 4500,00 грн. заборгованість за позикою; 18156,60 грн. заборгованість по процентам та комісією за користування позикою, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в розмірі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за кредитним договором №52351 від 31.01.2019 року в сумі 22656 грн. 60коп., яка складається з наступного: залишок суми кредиту – 4500 грн.; залишок процентів за користування кредитом – 18156,60 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» витрати зі сплати судового збору в сумі 2423 грн., а також 5000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський Микола Андрійович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та комісією за договором позики № 52351 від 31.01.2019 року у розмірі 18 156,60 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано доказів того, що позичальник ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми позики. Також, у матеріалах справи відсутні докази вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» та відповідачем додаткової угоди на реалізацію її права продовження строку користування позикою, а відтак, розмір відсотків відповідно до умов договору позики №52351 від 31.01.2019 року може становити 12,60 грн. за період з 31.01.2019 рку по 28.02.2019 року) х 0,01 % (відсотки від фактичного залишку кредиту х 28 днів (строк позики). Крім того, вважає, що положення пунктів 1.1.2; 1.1.2.2 договору позики № 52351 від 31.01.2019 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісію, пов`язану з користуванням позикою в розмірі 1,5% в день є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11 «Про споживче кредитування». 
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2025 року – без змін, посилаючись на те, що попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір, Відповідач, як позичальник, не лише погодив, а й прийняв до виконання, узгоджені ним з кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо тіла кредиту з нарахуванням на нього фіксованої ставки процентів за користування кредитом та сплатою комісії з суми кредиту. Умовами договору позики, нарахування та сплата комісії визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
Згідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначним, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Предметом даного апеляційного перегляду, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, є рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами та комісією у розмірі 18156,60 грн., в іншій частині рішення суду не переглядається.
Матеріалами справи встановлено, що 31.01.2019 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №52351 від 31.01.2019 року (надалі - Договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Згідно з п. п. 1.1., 1.2. Договору ТОВ «ФК «Гелексі» надає Позичальнику позику а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором.
Відповідно до п. 1.1.1. Договору встановлено наступні умови: - сума позики 4500 грн. Згідно п.1.1.2 Договору плата за користування позикою у вигляді: п.1.1.2.1 - процентів (надалі за текстом іменується "процентна ставка" в усіх відмінках) та складає 0,1% (одна сота відсотка), в день від початкового залишку позики; п. 1.1.2.2 - комісії (надалі за текстом іменується - "комісійна винагорода" в усіх відмінках) складає 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно до п. 1.1.1. Договору. Відповідно до п.п. 1.1.3-1.1.5 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу): 28 лютого 2019 року.
Згідно паспорту позики орієнтовна реальна річна процентна ставка позики для споживача на дату укладання договору становить: 551,15% річних, орієнтовна загальна вартість позики для споживача на дату укладання договору становить: 6402,60грн. 
Відповідно до п.п. 1.2-.13 Договору позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). Якщо Позичальник повертає позику в той самий день, що і день отримання позики - Позичальник сплачує на користь Позикодавця компенсацію в розмірі 100,00 грн. В цьому випадку вимоги пп.1.1.2.-1.1.-4. не застосовуються.
Відповідно до п.п. 4.2 - 4.4 Договору позики сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті. Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п.п. 1.1.5 Договору включно. У разі продовження строку Договору Позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк Договору.
Згідно п.п. 2.1-2.2 Договору строк дії Договору становить до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. Датою укладення Договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника.
Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
Договір позики № 52351 від 31.01.2019 року із графіком платежів, паспортом позики, ОСОБА_1 підписано електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав, надав позичальнику позику в сумі 4500 грн. 00 коп. шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджено копією листа ТОВ ФК "ЕЛАЄНС" від 01.09.2025 року №52351.
Згідно розрахунку заборгованості відповідача за договором позики №52351 від 31.01.2019 року за період з 31.01.2019 року по 27.06.2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 22656,60 грн., з яких: 4500 грн. заборгованість за позикою; 18156,60 грн. заборгованість по процентам за користування позикою.
Водночас, відповідно до графіку платежів до договору позики №52351 станом на 28 лютого 2019 року заборгованість становила 6402,60 грн, з яких: 4500 грн. – сума позики; 12,60 грн. – проценти за користування позикою; 1890 грн. – комісійна винагорода за користування позикою.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «ФК «Гелексі» суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №52351 від 31.01.2019 року в сумі 22656,60грн. доведена та підлягає задоволенню.
Колегія суддів, з таким висновком суду першої інстанції, погодитись у повній мірі не може з наступних підстав.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідач у доводах апеляційної скарги не заперечує факту укладення договору позики та отримання кредитних коштів.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).
Згідно з умовами договору позики № 52351 від 31 січня 2019 року, строк повернення позики встановлено до 28 лютого 2019 року.
Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Матеріали справи не містять доказів пролонгації строку дії вказаного договору позики або досягнення сторонами домовленості про зміну строку повернення позики, відтак стягненню підлягає сума заборгованості лише в межах визначеного договору строку кредитування, а саме з 31 січня 2019 року по 28 лютого 2019 року.
Відповідно до графіку платежів до договору позики № 52351 станом на 28 лютого 2019 року заборгованість становить 6402,60 грн, з яких: 4500 грн. – сума позики; 12,60 грн. – проценти за користування позикою; 1890 грн. – комісійна винагорода за користування позикою.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із законністю нарахування та стягнення комісії за договором позики враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 виснувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Умови кредитного договору щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням нікчемності умов договору щодо сплати комісії, до стягнення підлягають лише основна сума позики та проценти за користування нею в межах строку кредитування, визначеного договором, а саме з 31 січня 2019 року по 28 лютого 2019 року включно, у сумі 4512,60 грн., з яких: 4500 грн. – сума позики; 12,60 сума відсотків.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення комісії та відсотків ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає зміні.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви ТзОВ «ФК «Гелексі» сплачено 2 423,00 грн судового збору (а.с. 9). За подачу апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір у розмірі 3633,60 грн (а.с. 62).
Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (22656,60 грн.) та їх часткове задоволення (4512,60 грн), пропорційно судом задоволено позовні вимоги ТзОВ «ФК «Гелексі» на 19,9 %.
Загальний розмір судових витрат по справі становить 6056,60 грн., а отже на позивача слід покласти 80,1 % від судових витрат – 4851,35 грн., а на відповідача 19,9 % судових витрат – 1205,25 грн.
З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 3646,10 грн. (4851,35 – 1205,25).
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський Микола Андрійович – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2025 року у частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за Кредитним договором №52351 від 31.01.2019 року в сумі 22656 грн. 60 коп., яка складається з наступного: залишок суми кредиту – 4500 грн.; залишок процентів за користування кредитом – 18156,60 грн. змінити.
Зменшити загальний розмір заборгованості, визначеної до стягнення з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (ЄДРПОУ: 41229318, адреса: м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1) за кредитним договором № 52351, з 22656,60 грн. до 4512,60 грн. з яких: 4500 грн. – сума позики; 12,60 сума відсотків.
В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (ЄДРПОУ: 41229318, адреса: м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 3646,10 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 10 липня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: