П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7860/26 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
10 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Ковальчук О.К. у м. Хмельницькому) від 26 травня 2026 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 08 квітня 2026 року, якою на позивача накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 560/2797/25 військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Проте суд врахував те, що станом на 09 квітня 2026 року згадане судове рішення так і не виконане боржником, а будь-яких документів, які б свідчили про повне фактичне виконання такого рішення, до державного виконавця від боржника не надходило. 
Посилання представника військової частини НОМЕР_1 про неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2026 року, що свідчить про відсутність вини боржника у формі умисного невиконання рішення, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2026 року надіслана позивачу за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим відправленням № R067111290994.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин є доведеним, а тому не знайшов підстав для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, якою на військову частину НОМЕР_1 накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав на те, що накладення штрафу за статтями 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише за невиконання рішення без поважних причин. 
Відтак державний виконавець, на думку позивача, мав з`ясувати причини невиконання судового рішення, витребувати відповідні пояснення та документи і лише після їх оцінки вирішувати питання про накладення штрафу.
Також скаржник посилається на те, що, за інформацією відповідача, спочатку 09 квітня 2026 року було складено акт про невиконання рішення та винесено постанову про накладення штрафу, а вже після цього того самого дня направлено вимогу про надання інформації щодо причин невиконання. 
На думку позивача, така послідовність дій виконавця свідчить про те, що на момент накладення штрафу державний виконавець не мав інформації про причини його невиконання та фактично застосував санкцію без з`ясування всіх обставин.
Окремо в апеляційній скарзі йдеться про те, що виконання рішення суду, яке стосується нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, залежить від бюджетного фінансування та передбаченої законодавством процедури проведення відповідних виплат, а тому, на думку скаржника, відсутність необхідних бюджетних асигнувань є поважною причиною невиконання судового рішення.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 560/2797/25 військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
У зв`язку із набранням вказаним судовим рішенням законної сили Хмельницьким окружним адміністративним судом 18 лютого 2026 року видано виконавчий лист № 560/2797/25.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 25 лютого 2026 року відкрито виконавче провадження № 80348831. Зі змісту цієї постанови слідує, що державний виконавець протягом 10 робочих днів з дня отримання такої постанови вимагав від боржника виконати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року.
Відстеженням статусу поштових відправлень рекомендованих листів АТ "Укрпошта" (трек-номер R067111290994) підтверджується те, що постанова про відкриття виконавчого провадження вручена позивачу 06 березня 2026 року.
09 квітня 2026 року державним виконавцем скеровано на адресу військової частини НОМЕР_1 вимогу, у якій вказав на необхідності терміново надати повну інформацію щодо виконання рішення суду.
Того ж дня державним виконавцем складено акт, зі змісту якого слідує, що станом на 09 квітня 2026 року військовою частиною НОМЕР_1 не виконано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 560/2797/25.
09 квітня 2026 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України виніс постанову про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5100 гривень.
Листом від 01 травня 2026 року військова частина НОМЕР_1 повідомила державного виконавця про те, що військова частина є бюджетною установою, яка підпорядкована Міністерству оборони України. Основні фонди, матеріальні цінності військової частини НОМЕР_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління. Також у листі зазначено, що з метою повного виконання рішень судів та інших відкритих виконавчих проваджень військовою частиною НОМЕР_1 подаються до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України відповідні заявки, форми та терміни подання яких визначені відповідними керівними документами.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404-VIII).
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями статті 75 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Відтак накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення є обов`язком посадової особи органу державної виконавчої служби, який встановлюється з метою спонукання боржника належним чином виконати рішення.
Поважними причинами невиконання можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення та повинні бути підтверджені належними доказами.
Так, встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 560/2797/25 військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Проте, як слушно зауважив суд першої інстанції, станом на момент винесення постанови про накладення штрафу від 09 квітня 2026 року боржником не надано державному виконавцю доказів повного та фактичного виконання судового рішення.
Колегія суддів враховує те, що матеріали справи дійсно не містять належних доказів вжиття позивачем усіх залежних від нього заходів для своєчасного та повного виконання судового рішення, а також доказів належного інформування державного виконавця про стан його виконання у межах строку, визначеного для добровільного виконання.
Доводи апелянта про те, що акт державного виконавця складено 09 квітня 2026 року та того ж дня винесено оскаржувану у цій справі постанову, що, на його думку, виключало можливість боржнику надати інформацію про причини невиконання судового рішення, слід оцінити критично, адже постановою про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2026 року від боржника вимагалося виконати судове рішення.
Проте військова частина НОМЕР_1 на таку постанову державного виконавця жодним чином не відреагувала та не надала інформації про причини невиконання судового рішення.
При цьому станом на день складення акту державного виконавця та винесення спірної постанови, що мало місце 09 квітня 2026 року, боржник так і не повідомив виконавця про причини невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року.
Аргументи апелянта про те, що фіскальний чек та роздруківка з сайту АТ «Укрпошта» за трек-номером R067111290994 не є належним доказом вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять належно оформленого опису вкладення з відміткою поштового відділення, який би чітко засвідчував, що у конверті містилася саме така постанова, колегія суддів відхиляє, оскільки статтею 28 Закону № 1404-VIII чітко передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається стороні рекомендованим поштовим відправленням і опису вкладення не вимагає. 
Також апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що технічна описка, що полягає у невірному зазначенні в оскаржуваній постанові найменування судового органу (у постанові вказано на необхідності виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду, а не рішення Хмельницького окружного адміністративного суду) не впливає на сутність такого документа та законність вчинених державним виконавцем дій.
Більше того, 03 травня 2026 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у постанові про накладення штрафу від 09 квітня 2026 року.
Не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що невиконання судового рішення зумовлено недостатнім фінансовим забезпеченням військової частини, адже боржником не надано органу державної виконавчої служби документів, які б підтверджували відсутність бюджетних асигнувань чи фактичну неможливість здійснення виплати (копії кошторисів, довідок органів казначейства, інформації про залишки коштів на рахунках тощо), а також не доведено, що ним вживались заходи з метою отримання відповідного фінансування.
Водночас лист військової частини НОМЕР_1 від 01 травня 2026 року, у якому боржник роз`яснив порядок подання заявок на виділення коштів, жодним чином не підтверджує той факт, що позивачем вживалися відповідні заходи стосовно виконання саме рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/2797/25. 
Таким чином, доводи апелянта про відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду не беруться до уваги, оскільки такі обставини не були належним чином підтверджені органу державної виконавчої служби під час примусового виконання та не доведені належними і допустимими доказами в суді.
Враховуючи викладене, колегія суддів визнає цілком обгрунтованими висновки окружного адміністративного суду про правомірність винесеної 09 квітня 2026 року постанови про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1- 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів переконана, що оскаржуване у цій справі судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач | | | Яремчук К.О.
Судді | | | Гнап Д.Д.    Сушко О.О.