ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/4477/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП", с.Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область 
до Відділу освіти виконкому Покровської районної у місті ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості в розмірі 131 510,02 грн. 

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради, в якій просить:
- стягнути з Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21 березня 2025 року у розмірі 131 456 грн. та три відсотки річних у розмірі 54,02 грн.;
- зазначити в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України за такою формулою: "Борг * Кількість днів прострочення * 3/100%/365 днів", до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу і стягнути отриману суму та 3% з Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП".
Ухвалою від 18.08.2025 позовну заяву залишено без руху.
19.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою від 20.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. 
15.09.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечив.
Крім того, 15.09.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішеннями господарського суду в справах: №911/2060/25 і №905/4185/25. 
Ухвалою від 17.09.2025 зупинено провадження у справі №904/4477/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" до Відділу освіти виконкому Покровської районної у місті ради про стягнення заборгованості в розмірі 131 510,02 грн. до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 911/2060/25.
25.06.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.
Ухвалою від 06.07.2026 поновлено провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 
22.07.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників.
Ухвалою 29.07.2026 клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволено. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті, на 11.08.2026.
11.08.2026 сторони в судове засідання не з`явилися.
Ухвалою від 11.08.2026 продовжен розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи викладене, 15.09.2026 справу розглянуто по суті в межах розумного строку.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21 березня 2025 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що  Позивач, формуючи ціну пропозиції, виходив з цін, що склались на ринку на місяць подання пропозиції - березень 2025 року.
Середньозважена ціна електроенергії на РДН за даними АТ «Оператор ринку» становила: - в березні 5473.83 грн/МВт.год; в тому числі на дату подання Відповідачем тендерної пропозиції - 5324.68 грн/МВт.год; на дату укладання договору 5495.81 грн/МВт.год. (вище середньомісячної за березень); - в квітні 4611.22 грн/МВт.год; - в травні 4638.31 грн/МВт.год.
Відповідач вказує, що Позивач ані під час укладання договору, ані протягом строку виконання жодного разу не ініціював внесення змін до договору та не направляв Відповідачу жодних пропозицій з приводу змін до умов договору.
Відповідач повідомляє, що визначені договором підстави для перегляду цін (пункти 6.2, 6.7.2, 8 додатку №3 до договору) можливо встановити на початку кожного місяця, наступного за повним місяцем постачання, оскільки розрахунковий період постачання - календарний місяць (п.5.5. Договору), ціна визначається на відповідний розрахунковий період (п.5.4. Договору), до розрахунку відсотку коливання ціни приймається середньозважена ціна за одиницю товару на РДН за відповідний період: місяць, що передує місяцю підняття/зниження ціни з попереднім (суміжним) місяцем (п.6.2., пп.6.7.2. Додатку №3 до Договору), початковою датою для порівняння приймається момент укладення договору (п.6.2. Додатку №3 до Договору).
Крім того, відповідач вказує, що про настання обставин, визначених в п.8 додатку №3 до договору, та обов`язковість внесення змін, пов`язаних з їх настанням, а саме зменшення середньозважених цін на електроенергію на 15,76%, сторонам, в тому числі Позивачу, стало відомо в травні 2025. Відповідно до даних, оприлюднених на офіційному веб-сайті АТ «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua) в квітні 2025 відбулись зміни середньозважених цін на електроенергію на ринку «На добу наперед», а саме середньозважені ціни на електроенергію на ринку «На добу наперед» зменшились порівняно з березнем на 15,76 %.
Відповідач вважає, що згідно з вищенаведеними умовами Договору Позивач був зобов`язаний за зверненням Відповідача внести зміни до Договору в частині ціни за одиницю електроенергії шляхом укладання додаткової угоди (п.5.3 Договору). Датою початку дії нової (зміненої) ціни мало бути 1 травня 2025. 
8 травня 2025 та 12 травня 2025 Відповідачем Позивачеві направлялись звернення щодо зміни ціни з документальним підтвердженням змін та проектами додаткової угоди про зміни, також пропонувалось підписання додаткової угоди про такі зміни або в запропонованій редакції або з урахуванням зауважень з боку Позивача (якщо вони будуть висловлені), проте Позивач відхилив всі запропоновані варіанти, повідомивши, що вважає недоцільним зменшувати ціну електроенергії через значне зростання середньої ціни в травні 2025.
Відповідач вказує, що власних пропозицій щодо внесення змін до договору Позивач не надав, також ним не було ініційовано дострокове припинення договору згідно з п.13.12. договору.
Враховуючи недосягнення домовленостей в травні 2025 та запевнення представника Позивача про те, що угода буде підписана на початку червня 2025, в подальшому Відповідач, перевіривши коливання цін у травні 2025 порівняно з квітнем 2025 встановив, що ціна електроенергії в травні зросла на 0,59%, що свідчить про недостовірність наданої Позивачем інформації щодо значного зростання цін в травні та не спростовує наявність підстав для зниження ціни за електроенергію, спожиту в травні, згідно з умовами пунктів 6.2, 6.7.2, 8 додатку №3 до договору.
6 червня 2025 Відповідач втретє звернувся до Позивача з письмовим зверненням з додаванням документального підтвердження зміни ціни згідно з Договором (п.6.2. додатку №3 до договору - факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується даними АТ «ОПЕРАТОР РИНКУ», зокрема даними, розміщеними на офіційному сайті https://www.oree.com.ua/) та проектом додаткової угоди до Договору.
Згідно з наданою 09.06.2025 відповіддю, Позивач відмовився від підписання додаткової угоди, мотивуючи це зокрема тим, що для визначення коливання ціни у травні має порівнюватись ціна електроенергії на ринку «на добу наперед» у березні та квітні, а постачання в березні 2025 року не здійснювалось, внаслідок чого ТОВ «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» вважає недоцільним зменшувати ціну електричної енергії задля уникнення подальшого підвищення у зв`язку зі значним зростанням ціни електричної енергії.
Відповідач вказує, що твердження Позивача про те, що при розрахунку коливання ціни електроенергії має враховуватись період починаючи з квітня, оскільки в березні постачання не здійснювалось, не відповідає умовам Договору, який чітко визначає, що до порівняння має братись саме місяць (момент) укладання договору (п.6.2. додатку №3 до договору).
У відповідь 09.06.2025 Відповідач направив Позивачу лист про відмову в прийнятті рахунку та акту як таких, що не відповідають умовам договору та пропонуємо повторно розглянути запропоновану додаткову угоду.
10.06.2025 Позивач направив Відповідачу відповідь, згідно з якою він вважає, що місяцем підняття/зниження ціни є червень місяць, оскільки ДУ має бути підписано у червні. Таким чином місяць, що передує місяцю підняття/зниження ціни - травень, а попередній суміжний з ним - квітень, чим фактично визнав своє неправомірне ухилення від підписання додаткової угоди в травні 2025.
09.06.2025 Відповідачем було отримано паперові примірники рахунку і акту здачі- приймання електричної енергії за травень, підписані Позивачем.
16.06.2025, в межах встановленого строку (5 робочих днів з дати отримання) Відповідач направив Позивачу письмову відмову від підписання акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за травень 2025 на суму 1825275,31 грн. з ПДВ, через невідповідність зазначеного в ньому тарифу умовам договору. Відмова направлена електронною поштою за підписом (в тому числі електронним) керівника Відповідача.
У відповідь на Відмову Позивач 20.06.2025 повідомив Відповідача про наступне:
- Споживач порушив визначений Договором порядок ініціювання змін, оскільки направив лише проект додаткової угоди без додавання документального підтвердження підстав - що не відповідає дійсності, оскільки 06.06.2025 Відповідач направив на електронну пошту Позивача звернення, документальне підтвердження зміни ціни, проєкт додаткової угоди (що підтверджується скріншотом відправлення та змістом вкладень);
- Акт приймання передачі направлений 06.06.2025 мав бути підписаний 13.06.2025, відмова Споживача отримана 16.06.2025 не має правових підстав оскільки надана після закінчення строку для відповідної дії - що не відповідає умовам договору та фактичним обставинам, оскільки згідно з п.5.7. Договору Споживач має підписати акт або надати обґрунтовану відмову протягом 5 робочих днів від дня отримання пакету розрахункових документів, а відповідний пакет документів було відправлено Позивачем 06.06.2025, а отримано Відповідачем 09.06.2025 о 12:44 год. (що підтверджується даними Нової пошти про вручення відправлення);
- Зміна ціни запропонована поза межами календарного місяця, в якому пропонується внесення змін, а березень не може братись до уваги, оскільки постачання за договором в березні не здійснювалось - що не відповідає дійсності та умовам Договору, оскільки Відповідач ініціював питання перегляду ціни електроенергії в травні 2025 (08.05.2025 та 12.05.2025) - в межах періоду внесення змін, а порівняння цін в періодах дії договору відбувається не з моменту початку постачання, а з моменту укладення договору (п.6.2 додатку №3 до договору).
- Пропозиція Споживача виставити акт на безспірну суму 1618419,55 грн. з ПДВ (8,01 грн. *202006 кВт/год) для зменшення фінансового навантаження на сторони в подальшому не відповідає нормам чинного законодавства - що незрозуміло по суті, оскільки ціна електричної енергії за договором, укладеним між сторонами, регулюється умовами договору, а не нормами чинного законодавства.
Відповідач вказує, що 09.07.2025 та 17.07.2025 оператором зв`язку отримав від Позивача акт за червень на суму 1 159 955,11 грн.
16.07.2025 в межах встановленого строку (5 робочих днів з дати отримання) Відповідач направив Позивачу письмову відмову від підписання акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за червень 2025 на суму 1 159 955,11 грн. з ПДВ, через невідповідність зазначеного в ньому тарифу умовам договору. Відмова направлена електронною поштою за підписом (в тому числі електронним) керівника Відповідача.
Відповідач вказує, що твердження Позивача про те, що відмова направлена з порушенням встановлених договором строків не ґрунтується на умовах договору, яким не передбачено можливості направлення актів (розрахункових документів що передбачають підписання обома сторонами) електронною поштою. Така можливість передбачена лише для документів, що оформлюються за підписом виключно однієї сторони договору (п.13.6. договору), інші документи що набирають чинності після їх підписання обома сторонами договору, мають направлятись виключно оригіналами в паперовому вигляді.
Окрім зазначеного, 07.07.2025 Позивач надіслав Відповідачу та оператору систем розподілу - Акціонерному товариству «ДТЕК Дніпровські електромережі» попередження, з якого вбачається, що у зв`язку з невиконанням споживачем умов Договору в частині оплати, постачальник починає підготовку до процедури припинення постачання електричної енергії та відключення за укладеним між сторонами Договором, згідно правил роздрібного ринку електричної енергії з 22 липня 2025 року.
Відповідач вважає, що дані дії Позивача, який відмовився зменшувати ціну електричної енергії в порядку встановленому договором, могли з високою долею ймовірності призвести до припинення енергопостачання до понад 60 діючих закладів освіти, чого Відповідач допустити не міг. Діючи в завідомо скрутних умовах створених Позивачем, Відповідач був змушений підписати акта на суми вказані Відповідачем з приміткою, що частина даної суми є спірною, оскільки в іншому випадку електропостачання закладів освіти району було б припинено, права дітей на отримання освіти порушено.
Після підписання актів за травень та червень 2025 Відповідач сплатив грошові кошти за спожиту електроенергію в розмірі безспірних сум, що відповідає ціни зазначеної в договорі, з урахуванням змін, що обов`язково мали бути внесені сторонами пропорційно коливанню цін на РДН (пункти 6.2, 6.7.2, 8 додатку №3 до договору).
Відповідач вказує, що підписанням акту за травень 2025 і акту за червень 2025 та оплатою суми в розмірі 1 618 419,55 грн. за травень і 1 028 499,11 грн. за червень 2025 не узгодив безпідставно нараховану Позивачем суму, а лише вчинив дії, спрямовані на попередження порушення прав десятків тисяч неповнолітніх учнів і вихованців закладів освіти Покровського району міста Кривого Рогу. 

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини укладання договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21 березня 2025, наявність чи відсутність заборгованості за електроенергію, правомірність нарахування 3% річних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, 21.03.2025 між Відділом освіти виконкому Покровської районної в місті ради (далі - споживач, відповідач за первісним позовом) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Ресурс" РІ Груп" (далі - постачальник, позивач за первісним позовом) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №56 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору, цей договір укладено за результатами здійснення закупівлі згідно із Законом України "Про публічні закупівлі" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" від 12.10.2022 №1178, а також положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ.
За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Для цілей Закону України "Про публічні закупівлі" предметом закупівлі за цим договором є електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія) (пункт 2.1 договору).
Приписами пункту 2.3 договору встановлено, що кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором, визначено у Додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків або у разі зміни (зменшення) фактичних потреб Замовника в отриманні електричної енергії. Зміни вносяться шляхом укладання додаткової угоди.
Згідно з пунктом 3.1 договору строк (термін) поставки товару: до 31.12.2025 включно.
Місце постачання товару визначено у Додатку 1 до цього договору (пункт 3.3 договору).
Пункт 5.1 договору визначає, що загальна ціна (сума) цього договору становить 9306822,50грн (дев`ять мільйонів триста шість тисяч вісімсот двадцять дві грн 50 коп)., в т.ч. ПДВ - 1551137,08грн. Споживач бере бюджетні зобов`язання за цим договором відповідно до наявних бюджетних асигнувань відповідно до статей 23 і 48 Бюджетного кодексу України в межах ціни цього договору.
Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за одиницю товару визначається у Додатку 2 до договору. Ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору, та визначена з урахуванням витрат постачальника на пересилання документів, сплату митних тарифів, податків, зборів та платежів, інших витрат, які понесе постачальник у зв`язку з виконанням договору. Ціна за 1кВт.год включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються споживачем через постачальника.
Відповідно до 5.3 договору, ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі" з урахуванням особливостей, що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у Додатку 3 до цього договору. У разі незгоди із зміною ціни чи інших умов договору споживач має право ініціювати процедуру дострокового припинення (розірвання) договору відповідно до законодавства України та умов цього договору. У разі відмови споживача від зміни ціни або інших умов договору, що запропоновані постачальником, а також у разі відсутності відповіді споживача на таку пропозицію постачальника протягом 10 днів з дня її отримання, постачальник має право в односторонньому порядку припинити (розірвати) договір у порядку, передбаченому цим договором.
Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії та актах приймання-передачі електричної енергії за цим договором у розмірі, який зазначений у Додатку 2 до договору та є чинний у відповідному розрахунковому періоді (пункт 5.4 договору).
Відповідно до пункту 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Пунктом 5.7 договору передбачено, що оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період здійснюється шляхом післяплати на підставі акта приймання-передачі електричної енергії. Оплата поставленої електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем протягом 15 робочих днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період. Споживач протягом 5 робочих днів від дня отримання пакету розрахункових документів (рахунок, два примірника акта приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії, тощо) зобов`язаний надати постачальнику підписаний акт приймання - передачі обсягу реалізованої електричної енергії (далі по тексту - акт). У випадку, якщо протягом зазначеного періоду постачальник не отримає підписаний споживачем примірник акта або обґрунтованої відмови, акт вважається погодженим та підписаним споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, ціну та обсяг, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Сторони можуть ініціювати зміну ціни товару за договором як в бік збільшення, так і в бік зменшення у разі коливання ціни електричної енергії на ринку та/або зміни тарифів (пункт 7.3 договору)
У пункті 9.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Постачальник, який скористався правом ініціювати підвищення ціни товару при коливанні (збільшенні) її вартості, не має права відмовити споживачу в зменшенні ціни товару при коливанні (зменшенні) її вартості за даними АТ "Оператор ринку". У випадку відмови Постачальника, який скористався правом ініціювати підвищення ціни товару при коливанні (збільшенні) її вартості, знижувати ціну товару при зменшенні вартості електричної енергій за даними АТ "Оператор ринку", раніше підвищена ціна зменшується до ціни первісного договору, а постачальник сплачує споживачу штрафні санкції в розмірі різниці вартості товару за первісним договором і вартості товару, поставленого за збільшеними цінами.
Згідно з пунктом 13.2 договору умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору. Істотні умови цього договору можуть змінюватися у випадках, передбачених пунктом 19 особливостей.
Внесення змін до цього договору здійснюється шляхом укладення додаткових угод до нього. Сторона, яка ініціює зміну договору, надсилає іншій стороні пропозицію про зміну умов договору з обґрунтуванням підстав для внесення відповідних змін, до якої додається проект додаткової угоди про зміну умов договору. Пропозиція може бути направлена у вигляді електронного документу, оформленого відповідно до умов чинного законодавства України на електронну адресу замовника: jovtnvo@ukr.net або постачальника: energyresouceri@gmail.com та/або на поштову адресу замовника чи постачальника, визначену у реквізитах цього договору, рекомендованим листом.
Сторона, яка одержала пропозицію про зміну договору, у 10-тиденний строк після одержання пропозиції зобов`язана повідомити другу сторону про результати її розгляду. Днем одержання пропозиції вважається день отримання листа на електрону адресу, визначену пунктом 2 цього додатку до договору, або дата отримання рекомендованого листа відповідно до даних оператора поштового зв`язку. Датою отримання буде вважатися дата її особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право ініціювати процедуру дострокового розірвання або зміни договору в порядку, передбаченому цим договором, та/або в судовому порядку відповідно до частин 2 - 4 статті 652 Цивільного кодексу України.
Якщо сторони не досягли згоди щодо зміни умов договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк, кожна із сторін має право ініціювати процедуру дострокового розірвання договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації за дострокове розірвання договору (пункт 13.12 договору).
Приписами пункту 13.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2025, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до частини шостої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дія договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку..
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21.03.2025 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Додатком №1 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 21 березня 2025 року №56 передбачено обсяги та умови постачання до договору про постачання електричної енергії споживачу та строк постачання електричної енергії: з 01 квітня 2025 року до 31 грудня 2025 року.
Додатком №2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 21 березня 2025 року №56 є Специфікація, яка містить ціну на електричну енергію. Додаток №3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 21 березня 2025 року №56 визначає порядок зміни умов договору, відповідно до якого, зокрема згідно п.2 Додатку, Сторона, яка ініціює зміну Договору, надсилає іншій Стороні пропозицію про зміну умов Договору з обґрунтування підстав для внесення відповідних змін, до якої додаються:
2.1. проєкт Додаткової угоди про зміну умов Договору; 
2.2. документальне підтвердження підстав для зміни умов Договору у випадках, передбачених цим Додатком.
Згідно п.5 Додатку №3, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни Договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право ініціювати процедуру дострокового розірвання або зміни Договору в порядку, передбаченому цим Договором та/або в судовому порядку відповідно до ч.ч.2-4 ст. 652 ЦК України.
Відповідно до п. 6.2. Додатку №3, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулось з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку, за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. До розрахунку відсотку коливання ціни приймається середньозважена ціна за одиницю товару на РДН за відповідний період: місяць, що передує місяцю підняття/ зниження ціни з попереднім (суміжним) місяцем.
Пункт 8 Додатку №3 передбачає, що у момент укладення цього Договору, Сторони виходять з того, що ціна на ринку електричної енергії буде стабільною, тобто в будь-який момент строку дії договору, коливання (зростання/зниження) цін, що визначається відповідно до п.6.2. цього Додатку, не перевищуватиме 1%. Сторони визнають, що коливання ціни на ринку електричної енергії у сторону збільшення або зменшення в розмірі понад 1% вважається істотною зміною обставин виконання цього Договору, в розумінні статті 652 ЦК України та за зверненням заінтересованої особи обов`язково визнається іншою стороною достатньою підставою для відповідного збільшення або зменшення ціни товару в порядку, визначеному п. 6.2. цього додатку до Договору.
07 липня 2025 року позивач засобами електронного зв`язку надіслав до Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради рахунок на оплату електроенергії №2351 у сумі 1 159 955,11 грн. та акт здачі-приймання електричної енергії за червень 2025 року №2881. Відповідно до вказаного акту, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» (Постачальник) та Відділ освіти виконкому Покровської районної в місті ради (Споживач) склали цей акт про те, що згідно з договором №56 від 21 березня 2025 року за червень 2025 року Постачальник поставив, а споживач прийняв електричну енергію в обсязі 128 374 кВт год., вартість поставки - 966 629,26 грн., сума ПДВ - 193 325,85 грн., вартість поставки з ПДВ - 1 159 955,11 грн.
16 липня 2025 року на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» від Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради надійшла відмова від підписання акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії через невідповідність виставленої в даному акті ціни електричної енергії умовам договору. Відповідач у вказаній відмові зазначав, що між сторонами наявний судовий спір щодо визнання укладеною додаткової угоди, якою встановлюється змінена ціна електричної енергії за договором з травня 2025 року, тому до вирішення справи судом по суті, відділ не має підстав сплачувати очевидно завищену суму. Посилався на те, що для розрахункового періоду «червень 2025» має порівнюватися середньозважена ціна за травень та за квітень 2025 року. Розмір коливання середніх цін в указаних періодах склав менше 1%. Відповідно ціна електричної енергії за червень та за травень має бути однаковою - зменшеною на 15,76 % відносно ціни первісного договору.
Також, у вказаній відмові, Відділ освіти виконкому Покровської районної в місті ради повідомив про свою готовність до сплати безспірних сум та запропонував Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» виставити до оплати акт приймання-передачі електроенергії за червень 2025 року на безспірну суму, аналогічно акту за травень 2025 року та запевнив останнього, що такий акт буле оплачено в максимально короткі строки.
21 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС РІ ГРУП» засобами електронного зв`язку надіслав відповідачу акт №2881 приймання-передачі електричної енергії за червень 2025 року від 23 липня 2025 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» (Постачальник) та Відділ освіти виконкому Покровської районної в місті ради (Споживач) склали цей акт про те, що згідно з договором №56 від 21 березня 2025 року за червень 2025 року Постачальник поставив, а Споживач прийняв електричну енергію в обсязі 128 374 кВт год, вартість поставки без ПДВ - 966 629,26 грн., сума ПДВ - 193 325,85 грн., вартість поставки з ПДВ - 1 159 955,11 грн.
У вказаному акті міститься примітка, відповідно до якої загальний розмір спірної суми в даному акті за весь обсяг споживання за червень 2025 року (128 374 кВт.год.) становить 131 456 грн. з ПДВ. Вартість електричної енергії вказана в графі «Тариф споживання» є спірною (в розмірі 0,85334 грн. за 1 кВт.год без ПДВ) та підлягає доплаті за рішенням суду. По даному акту Споживач сплачує безспірну суму (що включає розподіл), яка становить 1 028 499,11 грн., в тому числі ПДВ 171 416,52 грн.
Також, між сторонами було підписано Додаткову угоду №2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21 березня 2025 року. Відповідно до вказаної Додаткової угоди, зменшено суму Договору на 2 406 754,58 грн. з відповідним зменшенням обсягу закупівлі на 266 359 кВт.год.
Розділ ІІІ вказаної додаткової угоди «Кількість товару (обсяги постачання електричної енергії) тис кВт.год.» Додатку №1 «Обсяги та умови постачання до договору про постачання електричної енергії споживачу» до Договору викладено в наступній редакції: «ІІІ. Кількість товару (обсяги постачання електричної енергії) становить 763 641 кВт.год.».
Абзац 1 п.5.1. Договору викладено в наступній редакції: « 5.1. Загальна ціна (сума) цього Договору становить 6 900 067,92 грн., в тому числі ПДВ - 1 150 011,32 грн…».
Позивач вказує, що в ході цього листування та переговорів, сторонам вдалося досягти згоди виключно в частині обсягів поставленої електроенергії, в результаті чого сторони підписали акт №2881 здачі-приймання електричної енергії за червень 2025 року, відповідно до якого загальна вартість поставленої електричної енергії складає 1 159 955,11 грн. (з ПДВ), тариф споживання - 7,52979, обсяг споживання - 128 374. Як вбачається з примітки у вказаному акті, загальний розмір спірної суми в даному акті за весь обсяг споживання за червень 2025 року (128 374 кВт.год) становить 131 456 грн. з ПДВ. Вартість електричної енергії вказана в графі «Тариф споживання» є спірною (в розмірі 0,85334 грн. за 1 кВт. год без ПДВ) та підлягає доплаті за рішенням суду. По даному акту Споживач сплачує безспірну суму (що включає розподіл), яка становить 1 028 499,11 грн., в тому числі ПДВ 171 416,52 грн.
Позивач стверджує,що факт підписання акту №2881 свідчить про те, що споживач визнав загальну суму зобов`язання за спожиту електроенергію за червень 2025 року у розмірі 1 159 955,11 грн. як таку, що підлягає оплаті. З контексту акту чітко вбачається, що, повна вартість постачання за червень 2025 року становить 1 159 955,11 грн (з ПДВ), і саме ця сума є кінцевою вартістю товару, яка підлягає оплаті. Іншої вартості постачання електроенергії не було погоджено між сторонами.
Споживач на момент підписання акту сплатив лише безспірну, на його думку, частину у розмірі 1 159 955,11 грн, що, як вбачається, включає в себе й вартість послуг з розподілу. 
Таким чином, несплаченою залишається вартість за спожиту електроенергію у розмірі 131 456 грн.
Позивач переконаний, що підписання акту №2881 підтверджує, що Споживач визнав факт постачання, його обсяг та загальну суму до сплати у розмірі 1 159 955,11 грн. (з ПДВ).
Позивач зауважує, що факт небажання або відмови споживача сплачувати повну вартість спожитої електричної енергії жодним чином не впливає на обсяг його зобов`язань, оскільки, сторони договору досягли згоди щодо тарифу, за яким має здійснюватися оплата за електроенергію; акт №2881 здачі-приймання електричної енергії за червень 2025 року було підписано обома сторонами, що підтверджує: факт постачання електроенергії; обсяг фактичного споживання (128 374 кВт·год); погоджену загальну суму до сплати - 1 159 955,11 грн (з ПДВ).
Позивач вважає, що відповідач добровільно, шляхом підписання акту, визнав як факт отримання товару (електроенергії), так і його вартість, яка стала наслідком попередніх домовленостей сторін щодо ціни при укладенні договору. Суб`єктивне небажання споживача виконати свої фінансові зобов`язання в повному обсязі не може бути підставою для перегляду чи зменшення вартості товару, вже поставленого згідно з умовами договору.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу (п. 14).
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів (пункт 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.
Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним.
У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Враховуючи визначений контрагентами у пункті 5.7 договору порядок розрахунків за електричну енергію та приймаючи до уваги її споживання відповідачем і отримання відповідачем примірника акту, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав 13.08.2025 за актом приймання-передачі електричної енергії №2881 на суму 1159955,11грн з ПДВ, зважаючи на те, що він був підписаний відповідачем 23.07.2025.
Будь-яких доказів своєчасної оплати відповідачем заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 131456,00грн згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає таке.
У червні 2025 року Відділ освіти виконкому Покровської районної в місті ради звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" у якій просив визнати укладеною Додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21.03.2025 в редакції, яка викладена у позовній заяві (далі - Додаткова угода).
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач (ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП") ухиляється від внесення до Договору про постачання електричної енергії №56 від 21.03.2025 (далі - Договір) змін, які є обов`язковими згідно з п.8 додатку №8 до Договору (порядок і спосіб перегляду розміру нерегульованої ціни електричної енергії у разі зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю, у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару).
Зазначені зміни стосуються, в тому числі, і червня 2025 - періоду, за який ТОВ "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" заявлено про стягнення грошових коштів у справі № 904/4477/25.
Рішенням Господарського суду Київської області від19.05.2026 по справі №911/2060/25 у задоволенні позовних вимог Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» про визнання укладеною додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21.03.2025, укладеного між сторонами Відділом освіти виконкому Покровської районної в місті ради (ідентифікаційний код 02142282) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» (ідентифікаційний код 44238503) редакції, викладеній в прохальній частині позову, відмовлено повністю.
В цьому рішенні зазначено таке:
«Під час розгляду цієї справи обидві сторони не заперечили та не спростували вказаних обставин, як і того, що на означену вище пропозицію у формі листа №06/06/2025/1-ЕЕ від 06.06.2025 ТОВ ЕНЕРГО РЕСУРС РІ ГРУП надало відповідь у передбачений пунктом 3 додатку №3 до договору 10-денний строк.
Зі змісту означеного листа слідує, що відповідач навів показники зростання ціни електроенергії в травні 2025 року в порівнянні з квітнем цього ж року, а також зростання такої ціни за період з 01.06.2025-06.06.2025, відтак вважав недоцільним зменшувати ціну електричної енергії задля уникнення подальшого підвищення у зв`язку зі значним зростанням ціни електричної енергії.
Водночас зі змісту наведених раніше умов укладеного між сторонами договору, у тому числі і додатку №3 слідує, що відповідними договірними положеннями не передбачено безумовного обов`язку постачальника (відповідача) підписувати додаткову угоду про зменшення ціни на викладених споживачем (позивачем) умовах, у тому числі й у разі посилання на обставини коливання ціни.
Так, згідно з пунктом 3 додатку №3 сторона після одержання пропозиції зобов`язана повідомити про результати розгляду цієї пропозиції, і відповідач, за обставин цієї справи, виконав такий обов`язок надіслав позивачу листа №06/06/2025/1-ЕЕ від 06.06.2025 та повідомив про результати розгляду пропозиції.
Прямого ж обов`язку погодити запропоновані іншою стороною зміни ціни як в бік збільшення, так і в бік зменшення та, власне, підписати додаткову угоду з цими змінами ані вказаний вище пункт 3, ані інші пункти договору та додатку №3 не містять, окрім останнього абзацу пункту 6.2. вказаного додатку, який містить пряму заборону для постачальника відмовлятися від зменшення ціни у разі її коливання тільки у тому випадку, коли таке зменшення ініціюється споживачем вже після первинного збільшення ціни за ініціативою постачальника.
Заборони ж на відмову сторони договору, у тому числі і відповідача як постачальника від укладення додаткової угоди на зменшення ціни електроенергії у разі первинного звернення споживача із такою пропозицією жодне з положень договору та додатку №3 не містить, тоді як пункт 8 такого додатку передбачає загальне погодження сторін про віднесення обставин зростання/зниження ціни до істотної зміни обставин у розумінні статті 652 ЦК України з відповідним збільшенням/зменшенням ціни у порядку п. 6.2. означеного додатку до договору.
Тобто пункт 8 не визначає безумовного зобов`язання постачальника підписати додаткову угоду, оскільки містить посилання на передбачений п. 6.2. порядок, а тому відповідні положення слід тлумачити в їх системному зв`язку між собою, а також із іншими договірними положеннями, які, зокрема і в пунктах 5.3. та 7.3. договору, передбачають можливість, а не обов`язок, змінити ціну товару, у разі коливання ціни електричної енергії на ринку.
У розрізі вказаного суд зауважує, що єдиний випадок автоматичної зміни ціни у разі коливання в бік її зменшення договором передбачено саме у разі ініціювання споживачем зменшення ціни вже після первинного збільшення ціни за ініціативою постачальника.
Зокрема пунктом 9.7. договору передбачено, що у випадку відмови постачальника, який скористався правом ініціювати підвищення ціни товару при коливанні (збільшенні) її вартості, знижувати ціну товару при зменшенні вартості електричної енергій за даними АТ «Оператор ринку», раніше підвищена ціна зменшується до ціни первісного договору, а постачальник сплачує споживачу штрафні санкції в розмірі різниці вартості товару за первісним договором і вартості товару, поставленого за збільшеними цінами.
Отже, вказані вище договірні положення є цілком зрозумілими та логічними, у тому числі і в частині відсутності прямого обов`язку постачальника підписати додаткову угоду про зменшення ціни у разі її коливання, окрім єдиного випадку заборони на відмову від такого зменшення первинне збільшення ціни постачальником, обставин стосовно чого під час вирішення цього спору суд не встановив.
Під час розгляду цієї справи обидві сторони визнали, що з моменту укладення договору ціна товару не підвищувалась первинно за ініціативою відповідача як постачальника.
З огляду вказаного суд також враховує, що відповідного прямого обов`язку постачальника підписати додаткову угоду про зменшення ціни у разі її коливання не містять і спеціальні норми щодо публічних закупівель.
Приписами частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції станом на час виникнення спірних відносин та звернення позивача до суду) закріплено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку.
Із вказаними законодавчими приписами кореспондує і пункт 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин та звернення позивача до суду), відповідно до якого істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг).
З огляду наведеного суд звертає увагу, що конструкції вказаних вище норм права передбачають можливість змінити істотні умови договору про закупівлю, оперуючи при цьому такими поняттями як «погодження зміни ціни…», а не «зміна ціна…», тобто законодавець закріплює можливість (право), а не обов`язок внести зміни до договору при коливанні ціни як в бік її збільшення, так і в бік зменшення та лише у разі погодження зміни ціни.
Таким же поняттям як «погодження зміни ціни…» оперує і вказаний раніше пункт 6.2. додатку №3 до договору, втім, як слідує зі змісту спірних відносин, відповідного погодження між сторонами не відбулось.
Підсумовуючи зазначене, суд висновує, що позивач не довів наявності інших встановлених договором або законом випадків, як підстав у розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України для примусу відповідача до укладення додаткової угоди на змінених умовах.
З урахуванням вказаного та того, що першочергового збільшення ціни за ініціативою відповідача не відбувалось, відмова останнього від зменшення ціни за ініціативою позивача, як і формування вартості електроенергії за травень 2025 року саме за погодженою у договорі ціною не є істотним порушенням умов договору в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України та не є підставою для внесення змін до договору.
Позивачем не наведено та доказово не підтверджено жодних інших обставин істотного порушенням відповідачем умов договору в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України як підстави для внесення змін до договору.
Стосовно ж наявності передбачених статтею 652 ЦК України підстав для внесення змін до договору суд враховує, що в обґрунтування позову Відділ освіти не посилався на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та не визначав приписи вказаної статті правовими підставами заявленої вимоги.
Попри вказане суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом системного аналізу положень укладеного сторонами договору та додатків до нього, у разі недосягнення згоди про зміну договору заінтересована сторона наділена право розірвати такий договір або змінити його у судовому порядку відповідно до частин 2-4 статті 652 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Частина ж 4 статті 652 Цивільного кодексу України презюмує, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Комплексний аналіз вказаної вище норми права свідчить про те, що:
- зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи правочин;
- істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних відносин.
Тобто зміна договору у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, спрямована на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за одночасного існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК України.
Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.01.2025 у справі №925/51/24.
Втім позивач не навів та доказово не підтвердив наявності передбачених статтею 652 ЦК України підстав для внесення змін до договору, зокрема Відділ освіти не обґрунтував:
- чому зменшення ціни електроенергії на ринку у квітні 2025 року на 15,76% у порівнянні з березнем 2025 року об`єктивно унеможливлювало подальше виконання позивачем договору за ціною, первісно погодженою із постачальником;
- причин, через які виконання договору надалі, у тому числі і у травні 2025 року на первісних умовах та за погодженою при укладенні договору ціною стало економічно невигідним для позивача;
- суттєвої зміни рівноваги договірних відносин внаслідок коливання ціни електроенергії на ринку у квітні 2025 року.
Так, щодо зміни рівноваги договірних відносин позивач не мотивував чому зміна ціни є правомірною з огляду на те, що продавець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у зменшенні ціни реалізованого ним товару, а відповідно й у зміні відповідних умов договору.
Тобто навіть за наявності зниження цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, продавець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, оскільки товар вже реалізовано за погодженою у договорі ціною.
З огляду на зроблені висновки судом враховано, що положення пункту 8 додатку №3 до договору про те, що коливання ціни понад 1% визнається сторонами істотною зміною обставин, не нівелює приписи статті 625 ЦК України та передбачену ними обов`язкову наявність чотирьох умов для внесення змін до договору.
Суд наголошує, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.
Побудоване ж на суб`єктивному розумінні пункту 8 додатку №3 до договору міркування сторони договору про те, що будь-яка зміна ціни на ринку "на добу наперед" має призвести до пропорційної зміни ціни постачання в бік збільшення або зменшення не свідчить про автоматичне доведення наявності чотирьох умов для внесення змін до договору у розумінні статті 625 ЦК України.
Зокрема таке розуміння жодним чином не мотивує того, що коливання ціни на ринку в бік її зменшення автоматично розкриває суть та зміст обставин, за яких виконання договору за погодженою під час його укладення ціною для споживача стає більш обтяженим, ускладненим, аніж раніше, коли він підписував договір та розраховував сплатити за товар обумовлену ціну.
Суд ураховує, що Закон України «Про публічні закупівлі» не містить виключень із передбачених статтею 652 ЦК України правил зміни договору у зв`язку із істотною зміною обставин.
З урахуванням наведеного, оскільки сторони договору не досягли згоди щодо приведення умов договору у відповідність до обставин, які істотно змінилися, а позивач не навів виняткових випадків, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до укладення додаткової угоди на змінених умовах у розумінні статті 652 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність передбачених цією нормою підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору в запропонованій позивачем редакції, текст якої вказано у прохальній частині позову.
Зроблені вище висновки про відсутність у спірних правовідносинах передбачених статтями 651 та 652 Цивільного кодексу України підстав для внесення спірних змін до укладеного між сторонами договору ґрунтуються на аналізі змісту умов укладеного між сторонами та додатків до нього, у тому числі і на предмет погодження сторонами в договорі можливості та випадків внесення змін до нього, а також узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 14.01.2025 у справі №925/51/24 та від 11.12.2025 у справі №925/36/24.
З огляду на зроблені висновки суд визнає несуттєвим для вирішення спору у цій справі різне розуміння сторонами методики розрахунку величини %-кового коливання ціни, оскільки не сама величина коливання як істотна зміна має значення, а наявність у сукупності передбачених статтею 652 ЦК України умов для внесення змін до договору.
Окрім зроблених вище висновків суд також вважає за необхідне зазначити і таке.
Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Приписами ж ч.ч. 2, 3 статті 631 ЦК України унормовано, що договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.
Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Зі змісту вказаних нормативних приписів слідує, що договір, за загальним правилом, набирає чинності з моменту його укладення та не застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення.
З цього загального правила існує виняток, передбачений ч. 3 ст. 631 ЦК України, за яким сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Попри вказане означений вище виняток може мати місце лише за згодою сторін, але не у випадку примусового укладення правочину в судовому порядку.
Зазначеною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі до пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини. Такі висновки про неможливість та протиправність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо зворотної дії додаткових угод викладено у постанові Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №910/21671/17.
Як слідує зі змісту позову та його прохальної частини, із вимогою про внесення з 01.05.2025 змін щодо ціни електроенергії за місяць поставки травень 2025 року, позивач звернувся до суду в кінці червня 2025 року.
Надалі ж, підтримуючи такі позовні вимоги у цій справі, позивач не заперечив, що він прагне, щоб такі зміни та умови додаткової угоди поширювали свою дію на попередні відносини сторін, тобто запропоновані ним зміни спрямовано на коригування ціни електроенергії в бік зменшення вже після фактичної її поставки у травні 2025 року.
З огляду на вказане вище та те, що зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається, суд висновує, що заявлена Відділом освіти вимога про внесення до договору змін, які направлені, в тому числі і на правовідносини, що вже відбулись, не узгоджується з вимогами закону.
Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.02.2025 у справі №902/371/24.
У розрізі зроблених висновків та доводів позивача про наявність між сторонами частково невиконаних фінансових зобов`язань за договором судом враховано таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, станом на час вирішення спору у цій справі Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 18.12.2025, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2026, у справі №904/4185/25, зокрема, первісні позовні вимоги ТОВ «Енерго Ресурс» РІ Груп» задовольнив частково та ухвалив стягнути з Відділу освіти, зокрема, 206 855,76 грн основного боргу.
Зі змісту мотивувальних частин рішень судів першої та апеляційної інстанції у вказаній вище справі слідує, що причиною виникнення спору є зокрема такі обставини:
- сторони підписали акт №2515 здачі-приймання електричної енергії за травень 2025 року, відповідно до якого загальна вартість поставленої електричної енергії складає 1 825275,31 грн з ПДВ, тариф споживання - 7,52979, обсяг споживання 202006;
- як вбачається з примітки у наведеному акті, загальний розмір спірної суми в даному акті за весь обсяг споживання за травень 2025 року (202006 кВт.год) становить 206855,76 грн з ПДВ; вартість електричної енергії, вказана в графі «Тариф споживання», є спірною (в розмірі 0,85334 грн за 1 кВт.год без ПДВ) та підлягає доплаті за рішенням суду;
- відповідач частково розрахувався за фактичний обсяг поставленої (використаної) електричної енергії за травень 2025 року на суму 1 618 419,55 грн, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 206 855,76 грн;
- позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання, здійснив постачання електричної енергії, що підтверджується актом здачі-приймання електричної енергії №2515 на суму 1 825 275,31 грн з ПДВ, який був отриманий відповідачем;
- відповідно до умов пункту 5.7 договору та статті 530 Цивільного кодексу України строк виконання грошового зобов`язання настав 04.07.2025, відтак з 05.07.2025 зобов`язання з оплати за фактично спожиту електричну енергію є простроченим;
- відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів своєчасної оплати заборгованості у розмірі 206 855,76 грн, заявленої позивачем до стягнення, що підтверджує факт порушення грошового зобов`язання у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України.
Ураховуючи принцип правової визначеності, означені вище, встановлені у справі №904/4185/25 обставини не можуть бути переоцінені в межах спору у цій справі №911/2060/25, позаяк не припустимо повторно розглядати одне й те ж питання між тими ж сторонами та піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.
З викладеного слідує, що у цій справі №911/2060/25 позивач прагне змінити ціну уже поставленої у травні 2025 року електроенергії з метою коригування того розрахункового місяця, акт за який підписано, а спірну суму боргу, сформовану внаслідок бажання позивача зменшити ціну товару, вже присуджено до стягнення у судовому порядку.
До фундаментальних засад цивільного права належать добросовісність та розумність, відтак сторони повинні діяти правомірно, зокрема поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної.
Недобросовісна поведінка може проявлятись, зокрема, у необґрунтованому припиненні переговорів, пропозиції нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів тощо.
Так, позивач не заперечив того, що вже під час розгляду цієї справи надіслав відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору, до якого він за відповідним позовом просить внести зміни шляхом укладення додаткової угоди.
Ураховуючи відповідну поведінку позивача та усе наведене вище, суд висновує, що укладення додаткової угоди до договору на запропонованих позивачем умовах суперечить як нормам закону, так і принципам добросовісності та розумності.
Схожі висновки викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі №910/8404/25.
Висновуючи вказане вище, судом оцінено обставини надіслання позивачем повідомлення про розірвання тільки на предмет дотримання принципів добросовісності та розумності, тоді як сама по собі законність такого одностороннього розірвання договору позивачем та визнання його припиненим саме із вказаної у повідомленні не є кваліфікуючою з огляду на всі встановлені у цій справі обставини та зроблені вище висновки.
Отже, суд висновує, що позивачем не доведено як порушення його прав, так і наявність обумовлених законом підстав для визнання укладеною додаткової угоди у запропонованій позивачем редакції, а тому ухвалює відмовити у задоволенні вимог Відділу освіти про визнання укладеною додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу №56 від 21.03.2025, укладеного між Відділом освіти виконкому Покровської районної в місті ради (ідентифікаційний код 02142282) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО РЕСУРС» РІ ГРУП» (ідентифікаційний код 44238503) редакції, викладеній в прохальній частині позову.».

Відповідно до п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, судом встановлено, що існує судове рішення, яке має преюдиційне значення для розгляду даної справи, а саме у справі № 904/4607/25.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Так, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 638/18026/19).
Суд зауважує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII).

Отже, зважаючи на встановлені судами обставини у справах № 904/4185/25 та 911/2060/25, судом не приймаються заперечення відповідача, оскільки останнім не доведено наявність обумовлених законом підстав для укладення додаткової угоди до спірного договору, а зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 131 456,00 грн.

Правомірність нарахування трьох процентів річних.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував 54,02 грн. 3 % річних за загальний період прострочення з 08.08.2025 по 12.08.2025.
Відповідач розрахунок позивача не спростував, контррозрахунок трьох процентів річних не надав.
При перевірці розрахунку судом виявлено помилку, яка полягає в наступному.
Відповідно до п.5.7. Договору, оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період здійснюється шляхом післяплати на підставі акта приймання-передачі електричної енергії. Оплата поставленої електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем протягом 15 робочих днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період. Споживач протягом 5 днів від дня отримання пакету розрахункових документів (рахунок, два примірника акта приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії тощо) зобов`язаний надати Постачальнику підписаний Акт приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії. У випадку, якщо протягом зазначеного періоду Постачальник не отримає підписаний Споживачем примірник акта або обґрунтованої відмови, акт вважається погодженим та підписаним Споживачем.
Позивач в позові зазначає, що з урахуванням того, що акт приймання-передачі електричної енергії вважається погодженим та підписаним з боку споживача з 23.07.2025 року, відповідно до п.5.7. Договору, строк здійснення оплати складає 15 днів. Таким чином, остаточний строк для здійснення оплати настає 07.08.2025 року.
При цьому, позивачем не враховано положення п. 5.7. договору в частині того, що оплата поставленої електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем протягом 15 робочих днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період, а не календарних днів.
Таким чином, прострочення зобов`язання відповідача з оплати електроенергії настає з 14.08.2025.
Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 54,02 грн.
Разом із тим, позивач просить указати в рішенні суду, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати штрафні санкції відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (131 456,00 грн) та стягнути отриману суму відсотків.
Згідно з ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень" Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для зазначення в рішенні суду про нарахування з 14.08.2025 органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, 3% річних за такою формулою: СОБ х 3 х КДП : КДР : 100 = сума відсотків, де СОБ - сума основного боргу, простроченого боржником за наказом, виданим на виконання цього рішенням; 3 - розмір відсотків; КДП - кількість днів прострочення сплати суми основного боргу за період до моменту виконання рішення суду; КДР - кількість днів у році, в якому нараховуються відсотки, та стягнення отриманої суми відсотків з Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ. 
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" до Відділу освіти виконкому Покровської районної у місті ради про стягнення заборгованості в розмірі 131 510,02 грн. задовольнити частково.
Стягнути з Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Гордієнка Костя, буд. 2, ідентифікаційний код 02142282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" (08137, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, пр. Мартинова, буд. 3, кв. 61, ідентифікаційний код 44238503) 131 456,00грн. основного боргу та 2 421,40грн. витрат зі сплати судового збору.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, з 14.08.2025 нарахувати 3% річних від суми основної заборгованості за формулою: сума непогашеної заборгованості x 3% річних х кількість днів прострочення / кількість днів у відповідному році, та отриману суму відсотків стягнути з Відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Гордієнка Костя, буд. 2, ідентифікаційний код 02142282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО РЕСУРС" РІ ГРУП" (08137, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, пр. Мартинова, буд. 3, кв. 61, ідентифікаційний код 44238503) у відповідності до ч.10 ст. 238 ГПК України до моменту виконання рішення.
В решті позову відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено та підписано 15.09.2026.

Суддя | | Н.Г. Назаренко