П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/3715/26	
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
Дата і місце ухвалення: 16 квітня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі № 420/3715/26 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 101/15-32-09-04-03 від 10.02.2026 в частині анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер ліцензії 15520314202300051, терміном дії з 26.12.2023 до 26.12.2028; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 101/15-32-09-04-03 від 10.02.2026 в частині анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер ліцензії 15520314202300050, терміном дії з 26.12.2023 до 26.12.2028.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування положень чинного законодавства, що, на думку апелянта, призвело до ухвалення помилкового судового рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення про припинення дії ліцензій позивача прийнято на підставі пункту 6 частини другої статті 46 Закону України від 18 червня 2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку з надходженням від Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області інформації про недійсність документів, на підставі яких позивачу були видані ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. 
На думку скаржника, надані Територіальним управлінням БЕБ відомості свідчать про ймовірне порушення позивачем вимог статті 15 Закону України №481/95-ВР у частині ненадання документів щодо введення в експлуатацію автозаправних станцій, що, на переконання апелянта, є достатньою правовою підставою для припинення дії спірних ліцензій. 
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував надані відповідачем докази, не надав належної оцінки встановленим обставинам справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, фактично дублюють правову позицію відповідача, викладену під час розгляду справи судом першої інстанції, не містять нових доказів і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Позивач вказував, що рішення про припинення дії ліцензій прийняте виключно на підставі листа Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області, який сам по собі не є належною та достатньою підставою для прийняття такого рішення, а відповідач не довів наявності передбачених законом підстав для припинення дії ліцензій. Крім того, позивач наголошував, що висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливих порушень під час отримання ліцензій та не підтверджені належними і допустимими доказами. З огляду на викладене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «ЕНЕРДЖИТРЕЙД», ідентифікаційний код юридичної особи 40473684, зареєстровано як юридичну особу 11.05.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Місцезнаходженням Товариства є: 67663, Одеська область, Одеський район, село Усатове, вул. Вернидуба, будинок 19-А. Основним видом господарської діяльності Товариства за КВЕД є 47.30 – роздрібна торгівля пальним.
З метою здійснення основного виду господарської діяльності 20 грудня 2023 року ТОВ «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» звернулося до Головного управління ДПС в Одеській області із заявами про видачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним за адресами: Одеська область, Одеський район, с. Усатове, вул. Вернидуба, буд. 19-А та м. Одеса, вул. Бугаївська, 41-А. До заяв були додані документи, передбачені законодавством, зокрема документи щодо введення відповідних об`єктів в експлуатацію, документи на право користування земельними ділянками та інші необхідні документи. 
За результатами розгляду поданих документів Головне управління ДПС в Одеській області 26 грудня 2023 року видало позивачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №15090314202300050 та №15520314202300051 строком дії з 26.12.2023 до 26.12.2028.
Надалі Територіальне управління Бюро економічної безпеки в Одеській області листом від 06.02.2026 №23.13-02-07/48/956-26 «Про вжиття заходів», який надійшов до ГУ ДПС в Одеській області 06.02.2026 за вх. №9520/5, повідомило про встановлені, на його думку, ймовірні ризики видачі ТОВ «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним без відповідних документів на введення в експлуатацію автозаправних станцій (сертифікатів відповідності та актів готовності об`єктів до експлуатації) та запропонувало розглянути питання щодо припинення дії зазначених ліцензій.
На підставі зазначеного листа Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення №101/15-32-09-04-03 від 10.02.2026, яким на підставі пункту 6 частини другої статті 46 Закону України №3817-ІХ припинено дію виданих ТОВ «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним №15090314202300050 та №15520314202300051. 
Підставою для прийняття рішення зазначено отримання від уповноважених органів інформації про те, що документи, копії яких були подані разом із заявами про отримання ліцензій, не видавалися або не погоджувалися такими органами.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління ДПС в Одеській області та вважаючи його протиправним, ТОВ «ЕНЕРДЖИТРЕЙД» звернулося до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено наявності передбачених пунктом 6 частини другої статті 46 Закону України №3817-ІХ підстав для припинення дії виданих позивачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним. Суд зазначив, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення став лист Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області від 06.02.2026 №23.13-02-07/48/956-26, який містить лише припущення щодо ймовірної недійсності окремих документів та можливого порушення вимог законодавства при отриманні ліцензій. При цьому зазначений лист не підтверджує факту того, що документи, копії яких були подані позивачем разом із заявами про отримання ліцензій, не видавалися чи не погоджувалися уповноваженими органами, як цього вимагає пункт 6 частини другої статті 46 Закону №3817-ІХ. 
Суд першої інстанції також виходив із того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для припинення дії ліцензій, тоді як висновки, викладені у листі Територіального управління БЕБ в Одеській області, ґрунтуються на припущеннях про можливу недійсність окремих документів та не є достатніми для застосування до позивача таких несприятливих наслідків, як припинення дії ліцензій. За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ДПС в Одеській області прийнято без належних правових підстав, а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, чи використано повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а також чи є вони обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними, розсудливими та пропорційними.
Водночас відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень саме на такого суб`єкта покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям Головним управлінням ДПС в Одеській області рішення від 10.02.2026 №101/15-32-09-04-03 про припинення дії виданих позивачу ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, у зв`язку із чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України від 18 червня 2024 року №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
В свою чергу на час отримання позивачем ліцензій основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначав Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року (далі – Закон №481/95-ВР).
За змістом приписів статті 15 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля, зокрема, пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Закон №481/95-ВР втратив чинність з 01 січня 2025 року у зв`язку з набранням чинності Законом України від 18 червня 2024 року №3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон №3817-IX), який також визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.
Відповідно до пункту 3 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону №3817-IX ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, видані відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» до 1 січня 2025 року, вважаються чинними та підтверджують право на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності до завершення строку, на який їх було видано (для ліцензій, виданих на визначений строк), або до дня припинення їхньої дії в порядку, визначеному цим Законом.
Згідно із частинами 2, 5, 7 статті 29 Закону №3817-IX, роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. 
Відповідно до частин першої, другої статті 46 Закону №3817-ІХ дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування відповідного рішення виключно з підстав, прямо визначених законом. Однією із таких підстав є отримання від уповноважених органів інформації про те, що документи, копії яких були подані разом із заявою про отримання ліцензії, не видавалися або не погоджувалися такими органами.
Отже, для здійснення розглядуваної господарської діяльності суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, був визначений статтею 15 Закону № 481/95-ВР, а нині визначається статтею 43 Закону №3817-IX. У цьому переліку, крім іншого, передбачено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.
Водночас законодавець передбачив можливість припинення дії ліцензії, тобто позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду господарської діяльності, на який йому надано ліцензію, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії за наявності вичерпного, знову ж таки, переліку підстав, який визначений частиною другою статті 46 Закону №3817-IX, і цим переліком передбачена така підстава припинення дії ліцензії, як отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою про отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами.
Аналіз наведених положень свідчить, що законодавець пов`язує можливість припинення дії ліцензії не з будь-якими сумнівами щодо законності її отримання чи повідомленням про можливі порушення, а виключно зі встановленням визначеного законом юридичного факту - невидачі або непогодження уповноваженим органом документів, які були подані для отримання ліцензії. Саме наявність такої обставини має бути підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами, а її існування підлягає перевірці органом ліцензування під час прийняття відповідного рішення.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для прийняття Головним управлінням ДПС в Одеській області рішення від 10.02.2026 №101/15-32-09-04-03 стало надходження листа Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області від 06.02.2026 №23.13-02-07/48/956-26 «Про вжиття заходів».
За змістом указаного листа Територіальне управління БЕБ в Одеській області уважало, що ним встановлено ймовірне порушення ст.15 Закону № 481/95-ВР в частині ненадання позивачем до заяв на отримання ліцензії документів щодо введення в експлуатацію об`єктів нерухомості (АЗС) та відсутності таких відомостей в ДІАМ, що можливо призвело до видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним без відповідних документів на введення в експлуатацію АЗС, а також запропоновано Головному управлінню ДПС в Одеській області розглянути питання щодо припинення дії таких ліцензій.
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що наведені у зазначеному листі відомості самі по собі не підтверджують існування передбачених пунктом 6 частини другої статті 46 Закону №3817-ІХ обставин, а саме того, що документи, подані позивачем для отримання ліцензій, не видавалися або не погоджувалися відповідними уповноваженими органами. 
Натомість зміст листа свідчить, що викладена у ньому інформація має ймовірний характер, оскільки ґрунтується на припущеннях щодо можливої недійсності окремих документів, можливого порушення вимог законодавства та необхідності вжиття відповідних заходів реагування.
Використані у зазначеному листі формулювання свідчать про відсутність встановленого компетентним органом юридичного факту, який відповідно до пункту 6 частини другої статті 46 Закону №3817-ІХ є необхідною та достатньою підставою для припинення дії ліцензії. 
Сама по собі інформація про можливі порушення або виникнення сумнівів щодо достовірності окремих документів не є тотожною встановленню факту, що такі документи не видавалися або не погоджувалися уповноваженим органом.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений лист не міг бути достатньою та самостійною правовою підставою для прийняття рішення про припинення дії ліцензій, оскільки не підтверджує наявності тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість застосування такого заходу державного впливу до суб`єкта господарювання.
Водночас колегія суддів зазначає, що навіть надходження до органу ліцензування інформації від іншого державного органу не звільняє його від обов`язку самостійно перевірити її достовірність, повноту та достатність, а також встановити наявність усіх юридично значимих обставин, необхідних для прийняття рішення про припинення дії ліцензії.
З матеріалів справи вбачається, що при прийнятті спірного рішення Головне управління ДПС в Одеській області фактично обмежилося лише посиланням на лист Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області, не здійснивши власної перевірки викладених у ньому відомостей та не навівши будь-яких мотивів, які б свідчили про самостійне встановлення обставин, передбачених пунктом 6 частини другої статті 46 Закону №3817-ІХ.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ним витребовувалися додаткові документи, здійснювалася перевірка матеріалів ліцензійних справ, надсилалися запити до органів, які видавали або погоджували відповідні документи, чи вчинялися інші дії, спрямовані на підтвердження або спростування відомостей, викладених у листі БЕБ.
Натомість зміст оскаржуваного рішення свідчить, що відповідач фактично відтворив інформацію, викладену у зазначеному листі, не навівши власної оцінки отриманих відомостей та не зазначивши, якими саме доказами підтверджується факт невидачі або непогодження документів, поданих позивачем для отримання ліцензій.
Такий спосіб реалізації владних повноважень не відповідає вимогам статті 19 Конституції України та критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на належно встановлених фактичних обставинах, підтверджених достатніми доказами, а не лише на інформації, яка потребує додаткової перевірки.
Більше того, покладення в основу рішення лише відомостей, які потребували додаткової перевірки, фактично призвело до істотного обмеження права суб`єкта господарювання на здійснення ліцензованої діяльності без належного встановлення передбачених законом підстав, що суперечить принципам законності, обґрунтованості, пропорційності та належного урядування, яких зобов`язаний дотримуватися кожен суб`єкт владних повноважень під час здійснення своїх дискреційних повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що самого факту надходження до органу ліцензування листа Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області було достатньо для прийняття рішення про припинення дії ліцензій, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Такий підхід фактично зводить повноваження органу ліцензування до формального виконання пропозицій іншого державного органу та не узгоджується із вимогами Закону №3817-ІХ, який покладає саме на орган ліцензування обов`язок прийняти мотивоване рішення після перевірки наявності визначених законом підстав для припинення дії ліцензії.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, яке обмежує право особи на здійснення господарської діяльності, повинно ґрунтуватися на належно встановлених фактичних обставинах та достатній доказовій базі. Такий підхід відповідає як положенням статті 19 Конституції України, так і вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення органу влади має бути не лише формально прийнятим у межах компетенції, а й обґрунтованим, розсудливим та пропорційним.
При цьому принцип належного урядування передбачає обов`язок державних органів діяти послідовно, добросовісно та з належною ретельністю, особливо у випадках, коли прийняте рішення може істотно вплинути на права та законні інтереси особи. 
Позбавлення суб`єкта господарювання права на здійснення ліцензованої діяльності становить суттєве втручання у сферу його господарської діяльності, а тому таке рішення повинно прийматися виключно за наявності беззаперечно встановлених законом підстав, підтверджених достатніми доказами.
Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач не довів існування саме тих обставин, які відповідно до пункту 6 частини другої статті 46 Закону №3817-ІХ є необхідною умовою для припинення дії ліцензії. 
Матеріали справи не містять належних доказів того, що документи, подані позивачем при отриманні ліцензій, не видавалися або не погоджувалися уповноваженими органами, тоді як наведені в апеляційній скарзі доводи фактично повторюють позицію відповідача, яка вже була предметом дослідження суду першої інстанції та отримала належну правову оцінку.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судове рішення має містити належне обґрунтування, достатнє для того, щоб засвідчити, що судом досліджено всі основні доводи сторін. 
Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає від суду надання детальної відповіді на кожен аргумент учасників справи, а обсяг мотивування залежить від характеру спору та обставин конкретної справи. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні у справі «Ruiz Torija v. Spain», відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від національних судів надання відповіді на кожний аргумент сторони, якщо судове рішення містить належне мотивування щодо основних питань спору.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права та не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, підстав для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року у справі №420/3715/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду в строки та порядку, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук