МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 р. | № 400/2172/26
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом | ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача | Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області, вул. Гоголя, 34,м. Полтава,36011,

про | визнання протиправним та скасування рішення від 16.01.2026 року № 143750004693; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській (далі по тексту - Відповідач 2) з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 143750004693 від 16.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоди: роботи на території Республіки Білорусь з 11.06.1987 по 15.02.1990 в радгоспі «Ударний», навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987 в Буда - Кошелевському радгоспі-технікумі Республіки Білорусь, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 в рядах Радянської Армії на території Республіки Білорусь;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 15.08.2025 року (з часу першого звернення за призначення пенсії за віком).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачами не враховано періоди роботи Позивача на території Білоруської PCP з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985, оскільки дата наказу на зарахування на роботу не відповідає даті зарахування на роботу, з 13.04.1995 по 28.02.2000 та з 01.08.2001 по 03.12.2001, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, відсутні документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат. Позивач вважає, що таке рішення Відповідача 1 є протиправним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому підлягає визнанню протиправним в судовому порядку.
Ухвалою суду від 05.03.2026 р. залишено позовну заяву без руху.
Недоліки позовної заяви Позивач усунув своєчасно і належним чином. 
Ухвалою суду від 13.03.2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін). 
30.03.2026 р. Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, де вказано, що страхового стажу Позивачу не зараховано періоди: роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985. Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. Крім того, Відповідач 2 зазначив, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
17.04.2026 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача 1, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що страховий стаж Позивача становить 25 років 06 місяців 14 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу Відповідачем 1 не зараховано періоди: роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 (оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, відсутні документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат).
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
15.08.2025 Позивач звернувся до територіальних органів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було розглянуто заяву Позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами якої було прийнято рішення № 143750004693 від 22.08.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Врахований страховий стаж Позивача склав 25 років 03 місяці 12 днів.
До страхового стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не було зараховано періоди: роботи на території республіки Білорусь з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985, оскільки відсутні документи про неотримання в Білорусії пенсійних виплат.
09.01.2026 Позивач повторно звернувся до територіальних органів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було розглянуто заяву Позивача про призначення пенсії за віком, за результатами якої було прийнято рішення № 143750004693 від 16.01.2026, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Врахований страховий стаж Позивача склав 25 років 06 місяців 14 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди: роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 (оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, відсутні документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат).
Позивач вважає, що Відповідач 1 протиправно не зарахував страхового стажу Позивача періоди роботи на території республіки Білорусь з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985, а тому рішення № 143750004693 від 16.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим Позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 24-1 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Умови призначення пенсії за віком наведені у статті 26 розділу ІІІ («Пенсії за віком у солідарній системі») Закону №1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії Позивачу необхідно мати 32 роки страхового стажу. Саме відсутність 32 років страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону №1788-ХІІ).
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці і лише у випадку відсутності трудової книжки, записів у ній або ж, якщо наявні записи неправильні чи неточні щодо періодів роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення № 143750004693 від 16.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії Позивачу, обґрунтоване відсутністю необхідного страхового стажу - не менше 32 років. Зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 розраховано з врахуванням поданих документів та складає 25 років 6 місяців 14 днів, при цьому не враховано певний страховий стаж, зокрема, до страхового стажу не зараховано періоди: роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 (оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, відсутні документи про неотримання в іншій державі пенсійних виплат).
Проте, суд не погоджується з доводами відповідачів щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи, навчання та строкової служби Позивача на території Білоруської РСР.
Так, на час початку заповнення трудової книжки Позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція - №162).
Згідно п.п.1.1-1.3 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом щодо трудової діяльності робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження). (п.2.3 Інструкції №162)
Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників», де передбачено що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність працівників підтверджується трудовою книжкою встановленого взірця, що є основним документом про їх трудову діяльність, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи.
Трудова книжка Позивача серії НОМЕР_1 містить записи про його строкову службу та роботу, зокрема у спірні періоди, а саме:
- з 07.10.1983 по 22.10.1985 – служба в Радянській Армії (стор. 2-3 трудової книжки);
- з 11.06.1987 по 15.02.1990 – в радгоспі «Ударний» (стор. 2-3 трудової книжки).
Крім того, період проходження строкової військової служби Позивачем з 07.10.1983 по 22.10.1985 підтверджуються даними військового квитка серії НОМЕР_2 виданого 07.10.1983 року.
Тобто, факт військової служби та працевлаштування Позивача в спірний період підтверджується записами у його трудовій книжці та військовому квитку, при цьому на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Так, усі записи трудової книжки містять інформацію про посади, які займав Позивач, періоди та місце роботи, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноважених посадових осіб та печатки підприємств.
Вказані записи у трудовій книжці Позивача виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності до дати, завірені підписом та печаткою роботодавця. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи Відповідачем суду не надано.
Щодо посилань відповідачів на те, що вказані періоди роботи були на території Білоруської РСР та відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат, то суд зазначає наступне.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав учасниць Співдружності Незалежних держав, в тому числі Україна, Республіка Білорусь та рф (далі - Угода).
Статтею 6 Угоди установлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
При цьому пунктом 2 статті 13 Угоди обумовлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди (відповідно до інформації в листі Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 Угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року).
Подібні норми щодо взаємного визнання стажу, набутого у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях сторін, були передбачені статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (дію якої припинено постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року №639).
Отже, пенсійні права громадян України, що виникли відповідно до положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, після виходу України із цієї Угоди, не втратили своєї сили в розумінні пункту 2 статті 13 цієї Угоди.
Між тим наведені положення Угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Суд наголошує, що права, набуті Позивачем до ухвалення відповідних рішень про припинення дії міжнародних угод, не є підставою для відмови в обчисленні стажу (стаття 13 Угоди від 13 березня 1992 року та стаття 6 Угоди від 14 січня 1993 року), а Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав. За наявності чинних у період роботи положень міжнародної угоди, що передбачали відповідне право, особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу. Інший підхід суперечить принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 листопада 2024 року у справі №340/4436/23, від 28 січня 2025 року у справі №620/3530/22.
Підсумовуючи наведене, суд вважає протиправним незарахування Позивачу до стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 24.06.1982 з 11.06.1987 по 15.02.1990 в радгоспі «Ударний» та проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985, що також підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 07.10.1983.
Щодо неврахування до страхового стажу Позивача періоду навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби, то суд зазначає, що згідно з п. "д" ч.3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до даних диплома серії НОМЕР_4 від 25.04.1987 ОСОБА_1 в 1982 році вступив до Буда-Кошелевського радгоспу- технікуму і в 1987 році закінчив повний курс технікуму за спеціальністю механізація сільського господарства. 
Отже, час навчання Позивача на денній формі у технікуму, що мав місце до 1 січня 2004 року, має зараховуватись до загального трудового стажу.
Суд звертає свою увагу на те, що відповідачами не заперечується факт навчання Позивача в Буда - Кошелевському радгоспі- технікумі та факт проходження ним строкової військової служби. Відмова у зарахуванні періоду навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985, мотивована тим, що період навчання перетинається з періодом проходження військової служби.
Водночас, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить зарахування періоду навчання у залежність від надання у разі встановлення накладення періоду навчання на період строкової військової служби Відповідач 1 був зобов`язаний здійснити розмежування таких періодів, зокрема: з 01.09.1982 по 06.10.1983 та з 18.10.1985 по 20.04.1987 – період навчання в Буда - Кошелевському радгоспі- технікумі, з 07.10.1983 по 17.10.1985 – період проходження військової строкової служби, та зарахувати вказані періоди на відповідних правових підставах, а не відмовляти у зарахуванні всього періоду навчання та строкової служби.
З приводу незарахування до страхового стажу спірних періодів з підстав відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат, то суд вказує на те, що необхідно врахувати, що згідно з частиною другою статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
На виконання вимог положень частини другої статті 24-1 та частини першої статті 26-1 Закону №1058-IV Кабінет Міністрів України 16 травня 2025 року прийняв постанову №562 «Деякі питання обчислення страхового стажу», якою затвердив Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (далі - Порядок №562/1) та Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком (далі - Порядок №562/2).
Відповідно до пункту 1 Порядку №562/1 він визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах. У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, періоди трудової діяльності особи в будь-якій республіці колишнього Союзу РСР (крім Української РСР) зараховуються до страхового стажу на умовах міжнародного договору.
У цьому Порядку термін «інші держави» означає держави з числа республік колишнього Союзу РСР, до яких належать Азербайджанська РСР, Вірменська РСР, Білоруська РСР, Грузинська РСР, Казахська РСР, Киргизька РСР, Латвійська РСР, Литовська РСР, Молдавська РСР, російська РФСР, Таджицька РСР, Туркменська РСР, Узбецька РСР, Естонська РСР (пункт 2 Порядку №562/1).
За змістом пункту 3 Порядку №562/1 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
За приписами абзаців першого - третього пункту 4 Порядку №562/1 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат;
у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів;
до надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
У той же час, як обумовлено абзацом шостим пункту 4 Порядку №562/1, якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Суд зауважує, що у ході розгляду справи пенсійним органом не надано доказів того, що заява про призначення пенсії не містить інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Республіки Білорусь, тоді як за приписами Порядку №562/1 обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії.
Отже, суд зазначає, що відсутність підтвердження від органів, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Білорусі, про неотримання Позивачем пенсії не може бути безумовною підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу та як наслідок позбавлення особи в отриманні пенсії.
Факт навчання, строкової військової служби та роботи Позивача на території Білоруської РСР у спірні періоди підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 24.06.1982, військовим квитком серії НОМЕР_2 від 07.10.1983 та дипломом серії НОМЕР_4 від 25.04.1987, копії яких наявні в матеріалах справи та дійсність яких не ставиться під сумнів відповідачем, жодних недоліків в частині внесених записів ГУ ПФУ у Полтавській області не зазначено та судом не виявлено. Між тим норми щодо взаємного визнання стажу, набутого у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях сторін, були передбачені статтями 6, 12, 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року, яку ратифіковано Законом України від 22 листопада 1996 року №546/96-ВР (Угоду денонсовано Законом від 29 травня 2023 року №3117-IX, а листом Міністерства закордонних справ від 15 серпня 2023 року №72/14-612/1-96203 повідомлено про припинення дії Угоди 23 грудня 2023 року). Отже, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання взяті згідно із Угодою перед громадянами, які набули права згідно з Угодою до її денонсації.
При цьому, не зазначення особою в заяві про призначення пенсії інформації про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди не може підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу та як наслідок позбавлення Позивача права на отримання пенсії.
За таких підстав суд вважає, що Відповідачем 1 протиправно не зараховано спірні періоди роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990, навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 до страхового стажу Позивача і ці періоди повинні бути враховані до його страхового стажу.
Водночас, суд зазначає, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення чи дії, ухвалені (вчиненні) в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення та/або допустив протиправну поведінку.
Оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відносно Позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало документи Позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії. Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990 в радгоспі «Ударний», навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987 в Буда-Кошелевському радгоспі-технікумі Республіки Білорусь, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 в рядах Радянської Армії та зобов`язання повторного розгляду заяви Позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки Позивачем оскаржується рішення № 143750004693 від 16.01.2026 року, прийняте саме Відповідачем 1.
Крім того, враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області приймало спірне рішення на підставі заяви Позивача від 09.01.2026 року, то повторно має здійснюватися розгляд саме цієї заяви про призначення пенсії за віком, поданої ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Позивача підлягає частковому задоволенню. 
Суд також вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими ч. 2 ст. 9 КАС України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 1331,20 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягає 665,60 грн., оскільки саме він допустив порушення прав позивача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 143750004693 від 16.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36011, ідентифікаційний код 13967927) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до страхового стажу при призначенні пенсії за віком періоди: роботи на території Білоруської РСР з 11.06.1987 по 15.02.1990 в радгоспі «Ударний», навчання з 01.09.1982 по 20.04.1987 в Буда - Кошелевському радгоспі-технікумі, проходження військової строкової служби з 07.10.1983 по 17.10.1985 в рядах Радянської Армії на території Білоруської РСР.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36011, ідентифікаційний код 13967927) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про призначення пенсії за віком від 09.01.2026 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36011, ідентифікаційний код 13967927) судовий збір у сумі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять грн 60 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10.09.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська