ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/106/26 Справа № 638/21037/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у складі судді Гречаної В.Г. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,–

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-5), в обґрунтування якого посилалось на те, що договір позики відповідачкою було укладено з ТОВ "Безпечне агентство необхідних кредитів" в електронній формі і підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Строк повернення коштів, згідно договору, - 30 днів. Тобто, останнім днем повернення грошових коштів є 05.06.2019 року. За дорученням ТОВ "Безпечне агентство необхідних кредитів" перерахування коштів на картку відповідачки здійснило ТОВ ФК "Фінекспрес". Обґрунтовуючи своє право на звернення з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором позики від 07.05.2019 року, ТОВ "ФК "Профіт Капітал" посилається на договір факторингу від 03 квітня 2017 року №03042617, укладений позивачем з ТОВ "Безпечне агентство необхідних кредитів". Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог. Пунктом 4.1. цього Договору визначено, що право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у наведеної в Додатку №3 до цього Договору. 26.09.2019 року між сторонами за Договором факторингу було підписано Реєстр прав №85 відповідно до якого право вимоги за Договором позики №4357333 від 07.05.2019 року перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Тобто, право вимоги за Договором перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за Реєстром передачі прав вимоги №85 починаючи з 26.09.2019 року. Позичальником на користь Позивача/Нового кредитора було сплачено суму коштів: 13.05.2021 року - 467,54 грн; 18.06.2021 року - 858,66 грн; 23.09.2021 року — 2 622,28 грн. Всього після здійснення оплати заборгованість за тілом кредиту та несплаченими відсотками складає 15 686,52 грн. За порушення строку виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі статті 625 ЦКУ нараховано станом на 23.02.2022 року 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складають: - заборгованість за 3% річних- 1 360,18 грн; - заборгованість за інфляційними витратами — 2 778,12 грн. Загальна сума заборгованості становить — 19 824,82 грн. 
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 07.05.2019 року №4357333 у розмірі 19 824,82 грн, а також судові витрати по справі. 
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем (а.с. 123-126).
В апеляційній скарзі ТОВ "ФК "Профіт Капітал" посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, та стягнення судових витрат по справі (а.с. 132-134). 
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Переверзєва О.О. скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін, а також стягнути витрати на правничу допомогу (а.с. 153-157).
ТОВ "ФК "Профіт Капітал" подало до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив (а.с. 171-174).
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
Стаття 12 Закону України “Про електронну комерцію” визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України “Про електронні документи та електронний документообіг” та “Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги”, за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22), від 4 грудня 2023 року в справі №212/10457/21 (провадження 61-6066св23).
Встановлено, що 07 травня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4357333 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 договору позики сума позики – 5 000 грн, строк договору – 30 днів до 06 червня 2019 року, базова процентна ставка – 1,60% (фіксований), розмір процентів акційних у день – 1,12%, розмір процентів на прострочену позику – 2,70%.
Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором bJ7ZNhbEYv.
Відповідно до листа ТОВ «ФК «Фінекспрес» з вих. № 14/07-2023-26 від 14 липня 2023 року 07 травня 2019 року відбувся успішний переказ на карту № НОМЕР_1 , 5 000 грн, номер платежу 6369285965199703641477591.
03 квітня 2017 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №03042017, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог доповнює, а не змінює попередній. Право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеній в Додатку №3 до цього договору.
Відповідно до наданого позивачем Витягу з Реєстру прав вимог №85 від 26 вересня 2019 року до Договору факторингу №03042017 від 03 квітня 2017 року до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №4357333 від 07 травня 2019 року; сума заборгованості за тілом – 5 000 грн, сума заборгованості по процентам за користування – 2 350,00 грн, сума заборгованості по простроченим процентам на користування – 12 285,00 грн, сума заборгованості разом – 19 635,00 грн. Витяг засвідчено директором ТОВ «ФК «Профіт Капітал» Запорожченко А.В.
Відповідно до розрахунку позивача загальна заборгованість відповідача за договором позики становить 19 824,82 грн та складається з: заборгованості за основним боргом – 5 000,00 грн; заборгованості за процентами – 2 350,00 грн; заборгованості за процентами на прострочену позику – 12 285,00 грн; 3 % річних – 1 360,18 грн; інфляційні втрати – 2 778,12 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів щодо пролонгації Договору факторингу позивачем не надано, після закінчення строку дії договору наступна передача 26.09.2019 року в рамках цієї угоди прав вимоги за реєстром №85, у тому числі за договором позики від 07.05.2019 року №4357333, не породжує юридичних наслідків. На день укладання договору факторингу між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Профіт Капітал" від 03.04.2017 року №03042017 ніякого боржника в особі ОСОБА_1 не існувало. А тому неможливе виникнення вимоги до неї на підставі цього договору факторингу. Договір позики №4357333, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , датований 7 травня 2019 року, тобто через 2 роки після укладення договору факторингу і вже після закінчення його дії. Витяг з реєстру прав вимоги №85 датовано 26.09.2019 року, тобто також після закінчення дії договору факторингу. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК "Профіт Капітал» за договором факторингу №3042017 від 03 квітня 2017 року набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.05.2019 року №4357333. Крім того, суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором факторингу №3042017 від 03 квітня 2017 року.
Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Як вказує позивач, право вимоги перейшло до нього на підставі договору факторингу, укладеного між ним та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Встановлено, що 03 квітня 2017 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №03042017, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог доповнює, а не змінює попередній. Право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеній в Додатку №3 до цього договору.
Відповідно до наданого позивачем Витягу з Реєстру прав вимог №85 від 26 вересня 2019 року до Договору факторингу №03042017 від 03 квітня 2017 року до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №4357333 від 07 травня 2019 року; сума заборгованості за тілом – 5 000 грн, сума заборгованості по процентам за користування – 2 350,00 грн, сума заборгованості по простроченим процентам на користування – 12 285,00 грн, сума заборгованості разом – 19 635,00 грн.
Відповідно пункту 8.1. Договору він набуває чинності та всі права та обов`язки Сторін за ц набувають повної юридичної сили з дати його підписання усіма представниками Сторін, та скріплення печатками.
Пунктом 8.2. Договору встановлено, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у Договору та закінчується 31 грудня 2017 року.
Згідно п. 8.5. Договору визначено, що даний договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін. Сторони цим прийшли до взаємної згоди, що договір може бути достроково припинений лише за взаємною згодою сторін, з моменту підписання сторонами додаткової угоди до цього договору.
Згідно з Додатковою угодою №1 від 28.12.2017 року до Договору факторингу №03042017 від 03.04.2017 року, змінено п.8.2 Договору факторингу №03042017 від 03.04.2017 року та викладено його в наступній редакції: «8.2 Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2017 року. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу про намір розірвання Договору, Договір продовжується на період по 31.12.2018 року (включно), а в подальшому на кожен наступний календарний рік».
Таким чином, договір №03042017 від 03.04.2017 року є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 03.04.2017 року і до моменту виконання однією із сторін умов додаткової угоди №1 шляхом письмового повідомлення за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору іншу сторону про намір розірвати Договір.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження виконання вимог додаткової угоди №1 та розірвання договору №03042017 від 03.04.2017 року. 
Враховуючи викладене висновки суду щодо припинення дії договору №03042017 від 03.04.2017 року та відсутності доказів пролонгації такого договору на момент підписання реєстру прав вимоги №85 від 26.09.2019 року, є помилковими.
Тобто, на 26.09.2019 року вимоги до боржника, що були включені до Реєстру прав вимоги №85, вже існували у зв`язку з продовженням строку дії договору факторингу, та відсутності будь-яких доказів його розірвання на підставі додаткової угоди №1 від 28.12.2017 року.
Відповідно, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткової угоди до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу дії. 
Відтак, умови зазначеного договору факторингу передбачав можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
Відтак, висновки місцевого суду про те, що предметом вказаного договору факторингу не могли бути вимоги до відповідача за договором позики, укладеним пізніше, є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у даній справі, позивач вказав, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 перейшло від первісного кредитора до нього. 
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати до суду докази набуття права вимоги від первісного до нового кредитора такої передачі.
Щодо необхідності повної оплати новими кредиторами на користь минулих кредиторів за договором факторингу, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 дійшов висновку про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Тобто, без надання позивачем суду доказів здійснення оплати за договорами факторингу на етапі передачі прав на підтвердження набуття ним відступленого права грошової вимоги, відсутні підстави вважати права фактора набутими.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом із тим, доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №03042017 від 03.04.2017 року на етапі передачі вимог здійсненої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал», позивач суду не надав.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач допустимими, достовірними і достатніми доказами не довів, що у даних правовідносинах відбувся перехід права вимоги за договором позики №4357333 від 07.05.2019 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», що в свою чергу тягне відсутність можливості набуття такого права позивачем. За відсутності доказів оплати за договорами факторингу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не доведено наявності у нього права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №4357333 від 07.05.2019 року.
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не було надано, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції докази оплати за договором факторингу №03042017 від 03.04.2017 року. Також позивач не скористався своїм правом у разі неможливості подання таких доказів за об`єктивних обставин, подати до суду клопотання про витребування таких доказів.  
Оскільки у справі відсутні і позивачем не надані суду докази на підтвердження оплати за договором факторингу №03042017 від 03.04.2017 року, у справі відсутні докази переходу права вимоги від первісного до позивача, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим.
Відсутність доказів підтвердження переходу права вимоги до позивача є самостійною підставою для відмови йому у задоволенні позову.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не в повній мірі встановив фактичні обставини у даній справі у зв`язку з чим частково дійшов до помилкових висновків, тому рішення суду підлягає зміні, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Судові витрати понесені позивачем при розгляді даної справи розподілу не підлягають, оскільки у задоволенні вимог позивача було відмовлено.
Щодо витрат на правничу допомогу відповідача у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів виходить з такого.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: ордер серія СВ №1135785 від 21.07.2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000288 від 16.03.2018 року, копію виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Рябінін, Переверзєв та партнери»; Договір від 07.07.2025 року про надання правничої допомоги; акт від 21.07.2025 року приймання-передачі наданих послуг; квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 21.07.2025 року, а також докази направлення вказаних документів позивачу.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем у відповіді на відзив викладено заперечення щодо витрат на правничу допомогу понесені відповідачем посилаючись не їх неспівмірність, а також на відсутність доказів щодо її оплати. 
Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №910/7310/20.
При цьому, згідно правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21 та від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, згідно якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвокатів зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом відповідача документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, судова колегія вважає, що відповідачу мають бути компенсовані витрати, понесених на оплату професійної правничої допомоги, проте їх розмір підлягає зменшенню до 3 000,00 грн.
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню судова колегія, враховує, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складність та обсяг складених адвокатом процесуальних документів, в тому числі колегія враховує, що мотиви наведені у відзиві на апеляційну скаргу фактично дублюють висновки суду викладені в оскарженому рішенні, а тому складання відзиву не потребувало значного часу на його підготовку. Виключних обставин, що потребували значного часу на підготовку відзиву, адвокатом не наведено. 
За викладених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» — задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «30» червня 2026 року.
Повний текст постанови складено «10» липня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова
М.О. Макаров