ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/2148/26
381/2251/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області: 
під головуванням судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря судових засідань Гапонюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:
14.04.2026 року позивач ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Фастівського міськрайонного суду Київської області до Фастівської міської ради Київської про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові зазначила, що будинок АДРЕСА_1 будували дід позивачки ОСОБА_2 та баба позивачки ОСОБА_3 .
Згідно Погосподарської книги Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області №9 за 1967-1969 роки та за 1971-1973 роки власником будинку (головою двору) номер домогосподарства АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку як частку в спільному майні подружжя.
Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 являлись її чоловік (дід позивача) ОСОБА_2 та її діти: син ОСОБА_4 та син (батько позивача) ОСОБА_5 .
Спадщину прийняли чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 в порядку ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.
Рішенням Фастівського районного народного суду Київської області від 29 грудня 1979 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/4 частину будинку, розташованого в селі Червона Мотовилівка, належного ОСОБА_2 , як таку, що перейшла до нього в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 .
Оскільки, судом було встановлено факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 її чоловіком ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_4 в рівних частках по 1/4 частині кожному, то відповідно до діючого на той час законодавства щодо ведення погосподарського обліку своє право власності на 1/4 частину будинку як спадщину після смерті дружини ОСОБА_2 зареєстрував в сільській раді, внаслідок чого в Погосподарській книзі Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області № 9 за 1986-1988 роки з`явився запис про ОСОБА_2 як власника 1/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
На відміну від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 визнане за ним право власності на 1/4 частину будинку ні в сільській раді, ні в бюро технічної інвентаризації не реєстрував.
ІНФОРМАЦІЯ_2 дід позивача ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (1/2 частина будинку як частка в спільному майні подружжя та 1/4 його частина – як спадщина після смерті дружини).
Спадкодавець залишив заповіт складений 25 жовтня 1978 року, яким він заповів позивачу, як своїй онуці, усе майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право.
Позивач, як спадкоємиця за заповітом одноособово прийняла спадщину після смерті діда через подання у встановлений законом строк відповідної заяви нотаріусу, внаслідок чого державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. було відкрито спадкову справу та 06 жовтня 1989 року позивач отримала в нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину спадкового будинку. Однак, нотаріусом не було враховано попередні записи в Погосподарській книзі про ОСОБА_2 як власника всього будинку і той факт, що спадкодавцеві належала ще 1/2 частина будинку як частка в спільному майні подружжя.
Таким чином, позивач, як спадкоємиця за заповітом отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме: на 1/4 частину будинку, замість 3/4 його частини.
Звернувшись до нотаріуса за оформленням свого права на ще 1/2 частину спадкового будинку, що належала спадкодавцеві ОСОБА_2 , отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадковий будинок на ім`я спадкодавця.
15 квітня 2026 року Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
15.04.2026 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області витребувано з Другої фастівської державної нотаріальної контори за клопотанням представника позивача, спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
27.05.2026 року на запит суду від державного нотаріуса Другої фастівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Справу просила слухати у її відсутність, та відсутність позивача.
Представник відповідача надали до суду заяву де проти позовних вимог не заперечують та просили справу слухати у відсутність їх представника.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. 
При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 06 січня 1989 року, виданим Червономотовилівською сільською радою Фастівського району Київської області, актовий запис № 1. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла частина житлового будинку АДРЕСА_4 . 
Спадкодавець залишив заповіт, посвідчений Пераківською Л.А., державним нотаріусом Фастівської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 6010, яким заповідав все належне йому майно своїй онуці ОСОБА_6 . 
Спадкування є перехід прав та обов”язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємиця за заповітом звернулася до державного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області з заявою про прийняття спадщини.
Державним нотаріусом Левченко Г.І. Фастівської районної державної нотаріальної контори 06.10.1989 року позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємицею спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1597.
До складу спадкового майна зазначеного у свідоцтві, увійшла частина житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 , яка належала померлому на підставі довідки Червономотовилівської сільської ради народних депутатів 28.06.1989 року за № 1085 та зареєстрованого в по господарській книзі виконкому за № 780.
Разом з тим, ОСОБА_7 державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку будинку АДРЕСА_5 в зв”язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказане майно.
Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ “Про нотаріат” відмова нотаріуса є обгрунтованою.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов”язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року “Про судову практику у справах про спадкування” передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.
Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що згідно Погосподарської книги Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області №9 за 1967-1969 роки власником будинку (головою двору) номер домогосподарства АДРЕСА_6 , без зазначення площі) є ОСОБА_2 .
В Погосподарській книзі Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області №9 за 1971-1973 роки також міститься запис про голову двору (власника будинку) за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_2 (рік забудови будинку – 1952, забудови сараю – 1957, без зазначення площі).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку як частку в спільному майні подружжя.
Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 був її чоловік ОСОБА_2 , який є дідом позивачки та діти спадкодавиці - син ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , який є батьком позивачки.
Спадщину після ОСОБА_3 прийняли - чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 в порядку ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.
Рішенням Фастівського районного народного суду Київської області від 29 грудня 1979 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/4 частину будинку, розташованого в селі Червона Мотовилівка, належного ОСОБА_2 , як спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .
Таким чином, судом було встановлено факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 її чоловіком ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_4 в рівних частках по 1/4 частині кожному. 
Після прийняття рішення ОСОБА_2 , за нормами законодавства, яке діяло на час його ухвалення, щодо ведення погосподарського обліку, своє право власності на 1/4 частину будинку як спадщину після смерті дружини ОСОБА_2 зареєстрував в сільській раді.
Згідно Погосподарської книги Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області № 9за 1986-1988 роки ОСОБА_2 є власником 1/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (1/2 частина будинку як частка в спільному майні подружжя та 1/4 його частина – як спадщина після смерті дружини).
За життя ОСОБА_2 було складено заповіт посвідчений Пераківською Л.А., державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 6010, яким заповідав усе його майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті заповідає ОСОБА_6 . 
Позивач, як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 подавши у встановлений законом строк відповідної заяви нотаріусу, внаслідок чого державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Левченко Г.І. було відкрито спадкову справу.
06 жовтня 1989 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене Левченко Г.І. державним нотаріусом Фастівської районної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1597, на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_7 . 
Разом з тим, нотаріусом не було враховано факт належності спадкодавцю 1/2 частина будинку, як частка в спільному майні подружжя.
Після звернення позивачкою до нотаріуса за оформленням права на 1/2 частину спадкового будинку, що належала спадкодавцеві ОСОБА_2 , як частка в спільному майні подружжя, отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадковий будинок на ім`я спадкодавця.
Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N56 від 1З грудня 1995 року.
Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:
- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;
- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.
Також, в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року (справа № 307/1044/15-ц) судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва або придбання будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу (далі — ЦК УРСР 1963 року), Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 № 3377-VIII «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Погосподарські книги є особливою формою статистичногообліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Відповідно до Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»№24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. при вирішення спорів щодо нерухомого майна судам слідкеруватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності. 
Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлювальними документами на об`єкти нерухомого майна.
Згідно погосподарської книги № 9 за 1967-1969 та за 1971-1973 року Червономотовилівської сільської ради житловий будинок АДРЕСА_8 було побудовано (введено в експлуатацію) в 1952 році. 
Відповідно до технічного паспорта від 06.11.2025 року будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 має житлову площу 61,5 кв.м.
Таким чином, позивач набула право власності на 1/2 частину житлового будинку (яка належала спадкодавцеві як частка в спільному майні подружжя), успадкованого нею після смерті діда ОСОБА_2 в порядку, який існував на час його придбання (підстава виникнення права власності – записи в погосподарській книзі), і яким не передбачалось обов`язкової державної реєстрації цього майна.
Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Право власності, згідно ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року “Про судову практику у справах про спадкування” передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.
З умов Заповіту, який було залишено Спадкодавцем ОСОБА_2 , все належне йому майно, він заповідав позивачці ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов обгрунтований та такий, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.ст.1220-1222,1233,1235,1267,1268,1269,1270,1274 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_5 до Фастівської міської ради Київської, код ЄДРПОУ 04054926, мізсерозташування: Київська область, Фастівський район м. Фастів, пл. Соборна, 1, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_5 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення проголошено 22.07.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей