ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/347/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі 
за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротехцентр", 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд", 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів -  ОСОБА_1 , 
про витребування земельної ділянки (згідно заяви про зміну предмета позову)

У судовому засіданні взяли участь: прокурор - Колодяжна А. В. та представник Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд" - Татарінов В. П. 

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У березні 2025 року заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради (далі - позивач та/або Міськрада) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротехцентр" (далі - ТОВ "Євротехцентр" та/або відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд" (далі - ТОВ "МК-Трейд" та/або відповідач-2), у якому просив суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 28.04.2025 вх. № 6290/25) витребувати на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Міськради від ТОВ "МК-Трейд" земельну ділянку площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_2.
1.2. На обґрунтування позовних вимог, Прокурор послався на порушення інтересів держави у зв`язку з незаконним відведенням землі прибережної захисної смуги р. Південний Буг із комунальної у приватну власність.
Водночас, Прокурором були обґрунтовані підстави свого представництва для здійснення захисту інтересів держави в особі Міськради.
1.3. Під час відкриття провадження у справі № 915/347/25 місцевим господарським судом до участі було залучено ОСОБА_1 (як первинного набувача спірної земельної ділянки) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів(далі - ОСОБА_1 та/або третя особа).
1.4. Крім того, до суду першої інстанції з боку ТОВ "МК-Трейд" було подано заяву про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності, обґрунтовуючи яку відповідач-2 зазначив, що відповідно до статті 125, частини першої статті 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, у редакції станом на жовтень 2014 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки у даній справі державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку відбулась 03.10.2014, то позовна давність почала свій перебіг саме з 03.10.2014, в той час як позов подано в березні 2025 року, тобто, більше ніж через 10 років. Отже, на переконання відповідача-2, при вирішенні цього спору позовна давність має бути застосована.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як свідчать матеріал справи та установили суди попередніх інстанцій, Міськрадою прийнято рішення від 16.09.2014 № 43/40 "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м. Миколаєва" (далі - рішення № 43/40).
Пунктами 7, 7.2 розділу 4 рішення № 43/40 затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 (під одно - та двоповерховою житловою забудовою), у тому числі 938 кв. м під прибудинковою територією, із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Також, у пункті 7 цього рішення № 43/40 вказано, що земельна ділянка згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, має обмеження у використанні: - типу 05.01 - "водоохоронна зона", на земельну ділянку площею 938 кв. м.
За інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 03.10.2014 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_1 (запис № 7235727).
06.10.2014 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (спірну земельну ділянку), індексний номер 27723436.
У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2014 № 1626, ОСОБА_1 продала вищевказану земельну ділянку ТОВ "Євротехцентр".
Відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 15.10.2014 право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ "Євротехцентр".
У свою чергу, ТОВ "Євротехцентр" 19.03.2024 за Актом приймання-передачі № 1 внесло спірну земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ "МК-Трейд". Згідно з умовами вказаного акта-приймання передачі, ТОВ "МК-Трейд" зобов`язалося документально оформити право власності, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029.
22.03.2024 єдиним учасником ТОВ "Євротехцентр" - ОСОБА_2 прийнято рішення № 24/03-2 про вихід із складу учасників ТОВ "МК-Трейд".
У той же день - 22.03.2024 державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 вчинена за ТОВ "МК-Трейд".
При цьому, згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області, викладеної у відповіді від 25.10.2023 № 2282/10 на запит Прокурора від 09.10.2023 № 51/50/2-976ВИХ-23, земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною 100 м у межах міста Миколаєва водного об`єкта річки Південний Буг.
Крім того, листом від 23.01.2024 № 434/02.02.01-40/11/14/24 Міськрада (у відповідь на запит Прокурора від 24.10.2023 № 51-50/2-10254ВИХ-23) надала викопіювання з ортофотоплану Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Міськради щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029.
Відповідно до вказаного викопіювання відстань від урізу води до південної межі земельної ділянки складає 52 м, до північної - 82 м.
Листом від 13.06.2024 за № 9032/12.01-12/12/7/24 Департамент архітектури та містобудування Міськради повідомив Прокурора про те, що згідно з основним кресленням Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Міськради від 18.06.2009 № 35/15, земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 належить до території зелених насаджень загального користування.
У матеріалах справи також міститься відповідь Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації від 28.11.2023 № 1607/01.1-03/04, надана на запит Прокурора від 16.11.2023 № 51/50/2-11076ВИХ-23, згідно з якою землевпорядна документація щодо відведення у приватну власність ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 на розгляд Управління не надходила, висновки про погодження/відмову не надавались.
Крім того, листом від 21.11.2023 № 2520/10 Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області Державного агентства водних ресурсів України також повідомив Прокурора, що ним не погоджувались упродовж 2013-2014 років проекти землеустрою щодо відведення громадянам земельних ділянок по пров. Прикордонному третьому в м. Миколаєві.
Матеріали даної справи свідчать про те, що на земельній ділянці з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 відсутні будь-які будівлі, споруди, огородження, будівельні матеріали, що підтверджується актом Департаменту архітектури та містобудування Міськради № 8 обстеження земельної ділянки від 31.01.2025, листом від 03.02.2025 Міськради та не заперечується учасниками цієї справи. 
Апеляційним господарським судом також установлено, що як станом на час відведення спірної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 (2014 рік), так і станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, Міськрадою не приймалось рішень щодо затвердження документації із землеустрою про затвердження проектів щодо визначення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг на території м. Миколаєва.
Більш того, у листі від 12.02.2024 № 242-01-21 Департамент містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації зазначив, що станом на 2014 рік у м. Миколаїв був чинним Генеральний план міста Миколаєва, затверджений рішенням Міськради від 18.06.2009 № 35/18, який є чинним і на даний час. При цьому, на основному кресленні Генерального плану м. Миколаєва прибережна захисна смуга річки Південний Буг не визначена. Тобто, в містобудівній документації, що була чинною у 2014 році на території м. Миколаєва не встановлено прибережні захисні смуги річки Південний Буг відносно території, до якої входять розташовані в Центральному районі міста Миколаєва земельні ділянку, у тому числі з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029.
Прокурор зазначає, що відведення Міськрадою земельної ділянки площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 у приватну власність ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва та її подальше відчуження ТОВ "Євротехцентр", з подальшим її внесенням до статутного капіталу ТОВ "МК-Трейд" є незаконним, що стало підставою для подання відповідного позову до суду.
При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор зазначив, що рішення № 43/40 прийнято з порушенням вимог земельного та водного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг. На підтвердження цього Прокурор посилався на дані Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Міськради, відповідно до яких відстань від урізу води до меж ділянки становить від 52 до 82 метрів, що, на його думку, свідчить про її розташування в межах прибережної захисної смуги. При цьому. Прокурор вказував, що при прийнятті цього рішення Міськрада не врахувала вимоги статей 59, 60, 61, 83, 186-1 ЗК України та статей 88, 89 Водного кодексу України (далі - ВК України).
Також Прокурор зазначав, що за відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги орган місцевого самоврядування мав керуватися нормативними розмірами таких смуг, визначеними статтею 88 ВК України та постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486. На його думку, спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, а тому не могла бути передана з комунальної у приватну власність, у зв`язку з чим свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_1 , підлягає визнанню недійсним.
У зв`язку з цим Прокурор вважає, що ОСОБА_1 не набула права власності на спірну земельну ділянку на законних підставах у розумінні статей 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не мала права розпоряджатися нею.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом про усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним акта приймання-передачі майна, яке вноситься до статутного капіталу ТОВ "МК-Трейд" від 19.03.2024 № 1 у частині передання земельної ділянки площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_2 , зі скасуванням державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення цієї ділянки, яка знаходиться у прибережній захисній смузі р. Південний Буг, у власність територіальної громади міста Миколаєва.
При цьому як убачається з матеріалів справи, в процесі розгляду останньої Прокурор звернувся із заявою про зміну предмета позову в якій просив суд розглянути позовну вимогу про витребування на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Міськради від ТОВ "МК-Трейд" земельну ділянку площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_2. 
Необхідність зміни предмета позову Прокурор обґрунтував набранням чинності 09.04.2025 Законом України від 12.03.2025 № 4292-IX "Про внесення змін до ЦК України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон № 4292-ІХ), яким внесено зміни до статті 391 ЦК України та визначено, що у випадках відчуження майна органами державної влади чи місцевого самоврядування спори щодо такого майна мають вирішуватися за правилами статей 387- 388 ЦК України. 
Прокурор зазначив, що підстави позову залишаються незмінними і полягають у незаконному відведенні земельної ділянки прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Водночас зміна предмета позову зумовлена необхідністю застосування ефективного способу захисту, який відповідає характеру порушення права, що узгоджується з положеннями статті 16 ЦК України, статті 46 ГПК України та правовими висновками Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зміни позовних вимог і самостійної правової кваліфікації судом спірних правовідносин.
3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2025 у справі № 915/347/25 (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено; витребувано у ТОВ "МК-Трейд" на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Міськради земельну ділянку площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_2; стягнуто з ТОВ "МК-Трейд" на користь Миколаївської обласної прокуратури 2 422,40 грн судового збору.
3.2. Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність звернення до суду із відповідним позовом Прокурора в інтересах держави (територіальної громади м. Миколаєва) та дотримання ним передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок реалізації такого захисту.
Задовольняючи позовні вимоги по суті спору, місцевий господарський суд дійшов наступних висновків:
- спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг (великої річки загальнодержавного значення), що підтверджується даними органів влади, геопросторовими матеріалами та містобудівною і землевпорядною документацією;
- оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 належить до земель водного фонду та земель загального користування, то остання не могла передаватися з комунальної у приватну власність ОСОБА_1 , у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а відтак, підлягала зміні цільового призначення для житлової забудови;
- рішення Міськради від 16.09.2014 № 43/40, яким фактично незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки водного фонду шляхом передачі її у власність ОСОБА_1 , як землі житлової та громадської забудови, прийнято з порушенням вимог земельного, водного, природоохоронного та містобудівного законодавства, без обов`язкових погоджень, унаслідок чого є незаконним;
- з огляду на те, що на підставі вказаного рішення № 43/40 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності від 06.10.2014 № 27723436, то останнє є недійсним;
- оскільки ОСОБА_1 не набула право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, то третя особа не мала права розпоряджатись нею, у тому числі відчужувати на користь ТОВ "Євротехцентр";
- відповідно, і ТОВ "Євротехцентр" не мало права розпоряджатись спірною земельною ділянкою та вносити її до статутного капіталу ТОВ "МК-Трейд";
- отже, у даному випадку єдиним можливим способом захисту порушених інтересів держави у даній справі є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), оскільки метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений;
- всі набувачі спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, з огляду на зовнішні та очевидні природні ознаки її розташування поблизу урізу води річки Південний Буг, могли і повинні були знати про належність цієї ділянки до земель водного фонду та неможливість її набуття у приватну власність в силу імперативних вимог законодавства України. Отже, ТОВ "МК-Трейд" усвідомлювало ризик набуття земельної ділянки прибережної захисної смуги р. Південний Буг, отже, мало можливість від цього утриматись. Вказане призвело до висновку суду про недобросовісну поведінку відповідача-2.
Щодо строку позовної давності, то суд першої інстанції, врахувавши приписи пункту 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, зазначив, що у спірних правовідносинах з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинився на строк дії воєнного стану в Україні, який діє станом на дату ухвалення рішення суду у даній справі.
3.3. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 08.04.2026 (Савицький Я. Ф. - головуючий, судді: Богацька Н. С., Ярош А .І.) рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2025 у справі № 915/347/25 змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2025 у справі №915/347/25 викладено у наступній редакції: 
"Позов задовольнити частково.
Товариству з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд" (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 12/1; код ЄДРПОУ 41714688) повернути територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 938 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0029 по АДРЕСА_2.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд" (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 12/1; код ЄДРПОУ 41714688) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, будинок 28; код ЄДРПОУ 02910048) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позову.
Повернути Миколаївській обласній прокуратурі (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, будинок 28; код ЄДРПОУ 02910048) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп., сплачений за платіжною інструкцією № 357 від 03.03.2025".
3.4. Постанову мотивовано тим, що, встановивши, що мета позову Прокурора фактично була спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ТОВ "МК-Трейд", з урахуванням помилковості задоволення судом першої інстанції заяви про зміну предмету позову, апеляційний господарський суд розглядав вимогу Прокурора про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "МК-Трейд" спірної земельної ділянки як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста Миколаєва за правилами негаторного позову, який фактично ним був заявлений до суду. Положення частини другої статті 391 ЦК України у редакції Закону № 4292-IX, за висновком суду апеляційної інстанції, не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки позов подано до набрання чинності зазначеним Законом № 4292-IX, а законодавець не передбачив зворотної дії відповідної норми.
Апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності зважаючи на те, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг і взагалі не могла бути передана у приватну власність фізичній особі, тобто заявлений Прокурором позов має розглядатися саме як негаторний, який, як зазначено вище, є єдиним належним способом захисту у спірних правовідносинах.
Щодо втручання держави у право на мирне володіння майном, апеляційний господарський суд вказав, що відповідач-2 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, мав і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність.
За таких обставин, повернення спірної земельної ділянки від відповідача-2 у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва в особі Міськради не порушуватиме принцип пропорційності втручання в його право власності.
Крім того, апеляційний господарський суд звернув увагу на те, що ТОВ "МК-Трейд" не позбавлено можливості звернутися в установленому законом порядку з позовними вимогами про відшкодування завданої йому майнової шкоди.
4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї
4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.07.2025 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у цій справі, ТОВ "МК-Трейд" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить ці рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
4.2. Скаржник наголошує, що наявні підстави касаційного оскарження постанови, що визначені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.
4.3. ТОВ "МК-Трейд" вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/24.
4.4. На обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначив, що практика застосування частини другої статті 391 та частини 8 статті 261 ЦК України, зокрема щодо розповсюдження дії цих норм у часі, відсутня. Водночас чинне законодавство у випадку застосування частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України допускає можливість набуття права власності суб`єктом приватного права на земельні ділянки державної або комунальної власності, які не могли бути передані їм у власність. При цьому повернення/витребування таких ділянок у державну або комунальну власність в судовому порядку, на думку скаржника, є неможливим. 
4.5. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, зазначаючи, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, якими поновлюються інтереси держави, немає.
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані рішення та постанову в межах доводів та вимог касаційної скарги.
5.3. У касаційній скарзі ТОВ "МК-Трейд" підставою касаційного оскарження визначив, зокрема, пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.
Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України.
Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного господарського суду про те, що положення частини другої статті 391 ЦК України у редакції Закону № 4292-IX не підлягають застосуванню у цій справі, з огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі.
Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ТОВ "МК-Трейд", суд апеляційної інстанції розглянув вимогу про витребуваня з чужого незаконного володіння ТОВ "МК-Трейд" земельної ділянки як вимогу про її повернення територіальній громаді міста Миколаєва за правилами негаторного позову.
Висновок про те, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально, а також про можливість суду розглядати вимогу про витребування (за правилами статей 387 і 388 ЦК України) як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді (за правилами статті 391 ЦК України) сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц.
Водночас Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: "Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу".
Отже, за змістом частини другої статті 391 ЦК України (у редакції, чинній з 09.04.2025) негаторний позов не застосовується до випадків, якщо органом державної влади або місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії щодо відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна стала фізична особа та/або юридична особа приватної власності.
Водночас, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позов у цій справі подано Прокурором 06.03.2025, тобто до набрання чинності Законом № 4292-IX (09.04.2025).
Під зворотною (ретроспективною) дією акта розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.
Надання зворотної дії в часі законам та нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №757/23249/17.
У пункті 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4292-IX встановлено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Тобто законодавець надав зворотну дію лише окремим положенням вказаного Закону: 1) в частині умов та порядку компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна; 2) у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо нерухомого майна.
Водночас зазначений припис не містить жодного нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини другої статті 391 ЦК України. 
Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції положення частини другої статті 391 ЦК України у цьому випадку не мають зворотної дії в часі, а тому не є застосовними до позову Прокурора, що розглядається в межах цієї справи, провадження у якій відкрито раніше, ніж зазначений Закон № 4292-IX набрав чинності.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23.06.2026 у справі № 915/313/25, ухваленої у подібних правідносинах.
З урахуванням наведених мотивів часткового задоволення позову, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку із зазначених скаржником питань у спірних правовідносинах у справі, яка розглядається, а саме щодо застосування положень частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України у редакції Закону № 4292-IX, оскільки останні не підлягають застосуванню у цій справі з огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі.
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави.
5.4. Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/24 з огляду на те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи.
Натомість скаржник, стверджуючи про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків у наведеній вище постанові не зазначає якого саме висновку та щодо застосування якої саме конкретної норми права не було враховано судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. При цьому, незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
Так, зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду і постанови суду апеляційної інстанції свідчить про дослідження судами наявних у справі доказів та встановлення обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень у цій справі.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
6.2. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.3. Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції, якою змінено мотивувальну та, відповідно, резолютивну частини рішення місцевого господарського суду, - без змін.
7. Розподіл судових витрат
7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МК-Трейд" залишити без задоволення.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 915/347/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ