ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 906/368/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Чуйко Я.В.
відповідача - Онуфрійчук В.А.
третьої особи на стороні позивача - не з`явився
третьої особи на стороні відповідача - Бойко Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 (у складі колегії суддів: Петухов М.Г. (головуючий), Гудак А.В., Мельник О.В.)
та рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 (суддя Сікорська Н.А.)
за позовом Адвокатського бюро "Святненко та Партнери"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс"
про стягнення 2 073 830,93 грн 
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 20.03.2025 Адвокатське бюро "Святненко та Партнери" (далі - АБ "Святненко та Партнери", Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України" (далі - ТОВ "Будівельник України", Відповідач) 2 073 830,93 грн.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач внаслідок укладання договорів про відступлення права вимоги є новим кредитором Відповідача в зобов`язанні про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 1 800 000 грн первісним кредитором (ТОВ "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс") (далі - первісний кредитор, ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс"), а також нарахованих на цю суму 3 % річних та інфляційних втрат.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026, залишеним в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026, у позові відмовлено.
2.2. При цьому суди виходили з того, що 1 800 000 грн були сплачені Відповідачу за договором підряду, у той час як матеріалами справи підтверджено виконання робіт за цим договором.
Суди виснували, що оскільки зобов`язання сторін були виконані, то грошове зобов`язання Відповідача перед первісним кредитором було припинене, а тому право вимоги не могло бути передане іншим особам, у тому числі Позивачу, а кошти не є помилково перерахованими та не підлягають поверненню.
2.3. При цьому суд апеляційної інстанції в силу положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України переглянув рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів апеляційної скарги Позивача, а саме з підстав відмови у зупиненні провадження у цій справі № 906/368/25 до ухвалення рішення Господарським судом Київської області у справі №911/2608/25.
2.4. Позивач не погодився з такими рішеннями та скористався правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 18.06.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі АБ "Святненко та Партнери" просить Суд скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026, рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 та направити справу на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.
3.3. Підставами касаційного оскарження Позивач визначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме статей 512, 514, 519 Цивільного кодексу України (щодо умов та наслідків відступлення права вимоги); пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України (щодо обов`язку суду зупинити провадження при об`єктивній неможливості розгляду справи) та всупереч правовим висновкам про їх застосування, викладеним у постанові Верховного Суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20.
3.4. 15.07.2026, у день судового засідання, Судом отримано письмові пояснення Відповідача, які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу. Оскільки вказаний процесуальний документ подано поза межами строку, встановленого ухвалою Верховного Суду від 18.06.2026 (до 06.07.2026), а також враховуючи відсутність дозволу Суду на подання додаткового пояснення у порядку частини п`ятої статті 161 Господарського процесуального кодексу України, відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, пояснення долучаються до матеріалів справи, однак залишаються без розгляду відповідно до положень статей 118, 295 Господарського процесуального кодексу України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22).
3.5. Треті особи правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 22.01.2024 між ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" (замовник) та ТОВ "Будівельник України" (виконавець) було укладено Договір про надання послуг №22-1-24.
Відповідно до пункту 1.1. цього договору виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати проектні роботи (послуги), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги. Вартість послуг, що є ціною договору, становить 660 000 грн, у т.ч. ПДВ 110 000 грн.
На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акти наданих послуг: №497 від 20.02.2024 на суму 360 000 грн з ПДВ та №17 від 26.02.2024 на суму 300 000 грн з ПДВ.
4.2. Крім того, 03.04.2024 між ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" (підрядник) та ТОВ "Будівельник України" (субпідрядник) було укладено договір підряду на виконання робіт №08/05-24, за яким субпідрядник зобов`язується на власний ризик, власними та/або залученими силами виконати будівельні та ремонтні роботи на залізничній колії відповідно до чинних будівельних норм і правил, а підрядник - прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх. Вартість робіт складає 1 800 000 грн з ПДВ.
На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акти наданих послуг: №89 від 06.05.2024 на суму 1 050 000 грн про відновлення верхньої будови парної колії, та №496 від 06.05.2024 на суму 750 000 грн про демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця робіт.
Факт виконання робіт та їх прийняття підрядником також підтверджується складанням та реєстрацією субпідрядником у встановленому порядку податкових накладних на відповідні суми, що відповідають актам наданих послуг, а саме: податкова накладна №2 від 06.05.2024 на суму 750 000 грн та податкова накладна №3 від 06.05.2024 на суму 1 050 000 грн.
4.3. Як вбачається із платіжної інструкції №181 від 09.05.2024, ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" перерахувало на рахунок ТОВ "Будівельник України" 750 000 грн, призначення платежу зазначено "демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця роботи". Відповідно до платіжної інструкції №182 від 10.05.2024 ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" перерахувало на рахунок ТОВ "Будівельник України" кошти в розмірі 1 050 000 грн, призначенням платежу "аванс за договором №08/05-24 від 08.05.2024, в т.ч. ПДВ 20% 175 000 грн.
4.4. У подальшому 13.03.2025 між ТОВ "БК "Консалт Строй Сервіс" та ТОВ "Дудай Буд" було укладено договір відступлення права вимоги № 1303025. За його умовами ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" передав, а ТОВ "Дудай Буд" прийняв право вимоги, зокрема, за:
- платіжною інструкцією №181 від 09.05.2024, якою ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 750 000 грн, в призначені платежу зазначено "демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця робіт";
- платіжною інструкцією №182 від 10.05.2024, якою ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 1 050 000 грн, в призначені платежу зазначено "аванс за договором № 08/05-24 від 08.05.2024, в т.ч. ПДВ 20% 175 000 грн".
4.5. Як встановили суди за наявними у справі матеріалами, 19.03.2025 між ТОВ "Дудай Буд" (цедент) та Адвокатським бюро "Святненко та Партнери" (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги №1903025, за умовами якого цедент передав, а цесіонарій прийняв право вимоги, зокрема, за вищевказаними платіжними інструкціями.
4.6. Згідно умов цього договору цесіонарій набуває право вимоги/кредитора за платіжними інструкціями на підставі помилково перерахованих коштів ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" на рахунок ТОВ "Будівельник України". Так відповідно до пункту 1.2 договору відступлення права вимоги за платіжними інструкціями розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. Пунктами 2.1, 2.5 договору визначено, що цедент набув право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги №1303025 від 13.03.2025, укладеного з ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс", що підтверджує безперервність переходу права вимоги. З моменту укладення договору цедент вибув із правовідносин із боржниками, а цесіонарій набув статусу кредитора за зазначеними платіжними інструкціями.
Відповідно до пункту 2.9. вказаного договору цедент несе відповідальність перед цесіонарієм за дійсність переданого права вимоги, однак не відповідає за виконання боржниками своїх зобов`язань.
4.7. Також 19.03.2025 на виконання умов договору відступлення права вимоги сторонами підписано акт приймання-передачі прав вимоги за платіжними інструкціями, а також акт приймання-передачі документів, якими цедент передав, а цесіонарій прийняв, зокрема, оригінали платіжних інструкцій №181 від 09.05.2024 та №182 від 10.05.2024 і завірену копію договору відступлення права вимоги № 1303025 від 13.03.2025.
Вже наступного дня, 20.03.2025, АБ "Святненко та партнери" звернулося до суду з позовом у цій справі про стягнення з Відповідача 1 800 000 грн за правом вимоги та нарахованих на цю суму 3 % річних і інфляційних втрат.
4.8. Після відкриття провадження у цій справі № 906/368/25 Позивач 14.08.2025 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "Дудай Буд", до ТОВ "Будівельник України", до ТОВ "СВ Факторіал" та до ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними. Як встановили суди зі змісту позовної заяви у справі №911/2608/25, АБ "Святненко та Партнери" просило суд:
1) визнати укладеним договір відступлення права вимоги № 1303025 від 13.03.2025 між ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" та ТОВ "Дудай Буд";
2) визнати укладеним договір відступлення права вимоги № 1903025 від 19.03.2025 між ТОВ "Дудай Буд" та АБ "Святненко та Партнери";
3) визнати недійсними договір про надання послуг № 22-1-24 від 22.01.2024 та договір підряду № 08/05-24 від 03.04.2024, що укладені між ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" та ТОВ "Будівельник України";
4) визнати недійсним договір підряду № 105-ТР від 02.04.2024, який укладений між ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс" та ТОВ "СВ Факторіал".
4.9. Господарський суду Київської області ухвалою від 20.08.2025 позовну заяву разом з доданими до неї документами повернув АБ "Святненко та Партнери".
Північний апеляційний господарський суду постановою від 22.10.2025 ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 залишив без змін.
Верховний Суд постановою від 17.12.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 у справі № 911/2608/25 скасував, справу № 911/2608/25 передав до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.
4.10. Ухвалою від 19.01.2026 Господарський суду Київської області, серед іншого, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначивши підготовче засідання на 19.02.2026.
4.11. Зважаючи на викладене АБ "Святненко та партнери" зверталося до Господарського суду Житомирської області із клопотаннями від 17.09.2025, від 26.09.2025 та від 21.01.2026 і просило суд зупинити провадження у цій справі №906/368/25 до ухвалення рішення Господарським судом Київської області у справі №911/2608/25. 
4.12. Проте Господарський суд Житомирської області ухвалами від 22.09.2025, від 30.09.2025 (протокольна ухвала) та від 21.01.2026 (протокольна ухвала) відмовив у задоволенні відповідних клопотань Позивача та зазначив, що підставою для зупинення провадження може бути лише об`єктивна неможливість розгляду справи, а не формальна наявність іншого паралельного процесу. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.05.2021 у справі № 910/7331/20, Господарський суд Житомирської області зазначив, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.
4.13. Місцевий господарський суд, проаналізувавши наявні у справі докази, встановив, що 1 800 000 грн були сплачені Відповідачу за договором підряду за фактично виконані роботи. Оскільки зобов`язання сторін за вказаним договором були виконані, то грошове зобов`язання Відповідача перед первісним кредитором було припинене, а тому право вимоги не могло бути передане іншим особам, у тому числі Позивачу, а кошти не є помилково перерахованими та не підлягають поверненню.
4.14. З урахуванням вищевикладеного 02.02.2026 суд ухвалив у справі рішення про відмову у позові, яке було оскаржене Позивачем в апеляційному порядку з підстав відмови у зупиненні провадження у справі.
4.15. У свою чергу апеляційний господарський суд не встановив підстав для скасування вказаного рішення та для задоволення позову.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Частина перша статті 300 Господарського процесуального кодексу України унормовує, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
5.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доведення наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на нього. Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах, зокрема, від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 15.01.2026 у справі № 916/411/23, від 04.02.2026 у справі № 920/1557/24, від 06.05.2026 у справі № 908/1619/25, від 03.06.2026 у справі № 902/1256/25 та інших.
5.4. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому, діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку. Про це прямо зазначено у постановах Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18, від 09.09.2025 у справі № 905/1491/24.
5.5. Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
При цьому завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України). Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів господарського судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
5.6. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи, до їх усунення. Таке зупинення не повинно розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.
Цей правовий інструмент процесуального законодавства зумовлює тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи та щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
5.7. Положеннями статей 227-229 Господарського процесуального кодексу України врегульовано порядок та умови зупинення провадження у справі та визначено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі. Зокрема положеннями пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
За загальними правилами метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється. За змістом вищевказаного пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
5.8. Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
5.9. Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (частини четверта, шоста статті 75 Господарського процесуального кодексу України).
5.10. Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Так ЄСПЛ зазначав, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
5.11. Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
5.12. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України.
5.13. Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).
5.14. За правилами статті 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
5.15. В такий спосіб у разі відсутності спростування презумпції правомірності договору, закріпленої у статті 204 Цивільного кодексу України, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
5.16. З огляду на предмет позову у цій справі доказуванню підлягає наявність/відсутність права вимоги до Відповідача, яке було передане Позивачу внаслідок укладення 19.03.2025 договору відступлення права вимоги.
При цьому суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані обставини можуть бути встановлені на підставі наявних у справі доказів, адже суд при розгляді справи наділений повноваженнями щодо оцінки доказів у справі та встановлення відповідних обставин/фактів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, що надає йому можливість самостійно встановити всі обставини справи та ухвалити рішення по суті спору. У свою чергу Скаржник такої можливості не спростував.
5.17. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, наявні у справі докази були належним чином досліджені судами попередніх інстанцій, а з урахуванням вимог на положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини (статей 11, 509, 512, 514, 519, 526, 599, 1212 Цивільного кодексу України), колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на момент переходу права вимоги до АБ "Святненко та Партнери" (тобто на момент укладення договору 19.03.2025) у первісного кредитора (ТОВ БК "Консалт Строй Сервіс") вже було відсутнє право вимоги до Відповідача (ТОВ "Будівельник України"). Як наслідок, Позивач не набув статусу кредитора у спірних правовідносинах і, відповідно, не набув права вимагати від Відповідача виконання спірного зобов`язання. Тобто передання вимоги, якої фактично не існувало на момент відступлення, може спричиняти правові наслідки виключно у взаємовідносинах між Позивачем та особою, яка відступила таке право; саме по собі таке відступлення не створює для Відповідача жодних нових обов`язків, зокрема щодо сплати заявленої до стягнення суми.
5.18. В такий спосіб АБ "Святненко та Партнери" у своїй касаційній скарзі не довело, що для встановлення вищезазначених обставин необхідним є/було зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду іншим господарським судом справи № 911/368/25. 
Натомість наявність спору в іншій справі щодо визнання недійсним договору не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення розгляду цієї справи, що, відповідно, не може бути підставою для зупинення її провадження. Подібна правові позиції Верховний суд викладав, зокрема, у постановах від 24.05.2021 у справі № 910/7331/20, від 26.03.2024 у справі № 907/882/22.
З урахуванням викладеного та враховуючи предмет і підстави позову, наявні докази, якими Позивач обґрунтовував свої вимоги у цій справі № 906/368/25, подані Відповідачем докази на їх спростування та заперечення (зокрема чинний договір підряду на виконання робіт та підтверджуючі документи про його виконання), суди дійшли підставних висновків про відсутність обґрунтованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі внаслідок об`єктивної неможливості її розгляду до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 911/2608/25. У свою чергу Скаржник не спростував, що зібрані у цій справі № 906/368/25 докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), достатні для ухвалення рішення у справі.
5.19. Щодо інших доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Як на підставу касаційного оскарження АБ "Святненко та Партнери" посилається на ухвалення оскаржуваних у справі судових рішень всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що її ухвалено за результатами розгляду касаційної скарги акціонерного товариства на ухвалу суду апеляційної інстанції про зупинення апеляційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України до набрання законної сили судовим рішенням у іншій (адміністративній) справі. Постановляючи вказану ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що подальший її розгляд неможливий до набрання законної сили рішенням суду у іншій справі, рішення у якій безпосередньо впливає на спірні правовідносини сторін та розмір заявлених позовних вимог у справі №910/17615/20. 
Під час розгляду справи об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено, та при цьому виснувала, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. 
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: - чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; - чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі. Водночас, за приписами пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункти 8.10-8.14 постанови).
Зазначені висновки об`єднана палата касаційного господарського суду поклала в основу постанови від 01.03.20224, якою скасувала ухвалу про зупинення провадження у справі та передала справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Наведене дає підстави вважати, що правові висновки суду касаційної інстанції, викладені у зазначеній Скаржником постанові від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20, застосовані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних АБ "Святненко та Партнери" судових рішень у цій справі № 906/368/25; тобто вони не суперечать, а, навпаки, узгоджуються з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/17615/20. 
5.20. За таких обставин колегія суддів вважає непідтвердженою наведену Скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
5.21. Оскільки інших доводів касаційна скарга АБ "Святненко та Партнери" не містить, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення та, як наслідок, для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За вимогами пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно положень частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Частина друга статті 309 Господарського процесуального кодексу України застерігає від скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Звертаючись із касаційною скаргою, АБ "Святненко та Партнери" не спростувало як відсутності свого права вимоги до ТОВ "Будівельник України" грошових коштів у сумі 2 073 830,93 грн, так і дотримання судами норм процесуального права при відмові у зупиненні провадження у справі.
6.5. Враховуючи межі перегляду справи судом касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи Скаржника не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних у цій справі рішень немає.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 та рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/368/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко