Справа № 127/7197/26
Провадження № 2/127/2083/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року | місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Сичука М.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 535533-КС-001 про надання кредиту від 23 липня 2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 липня 2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 535533-КС-001 про надання кредиту в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання договору одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн на банківську картку, реквізити якої були зазначені відповідачем під час оформлення кредиту.
За твердженням позивача, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 15 лютого 2026 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 31 130,00 грн, яка, згідно з наданим розрахунком, складається із: 11 000,00 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту; 12 430,00 грн прострочених платежів за процентами; 5 500,00 грн заборгованості за процентами, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України; 2 200,00 грн заборгованості за комісією.
Штрафні санкції позивачем не нараховувалися.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 535533-КС-001 про надання кредиту від 23 липня 2025 року в розмірі 31 130,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Крім того, позивач просив витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію та документи щодо банківської картки № НОМЕР_1 , а саме відомості про її випуск та відкриття відповідного рахунку на ім`я відповідача, а також виписку про рух коштів за відповідним рахунком за період з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Одночасно зазначеною ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо випуску банківської картки на ім`я відповідача та руху коштів за відповідним рахунком.
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» листом від 15 квітня 2026 року №20.1.0.0.0/7-260406/81360-БТ повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 (рахунок № НОМЕР_3 ).
Також АТ КБ «ПриватБанк» надало суду виписку про рух коштів за зазначеним рахунком за період з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив.
Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи положення частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом установлено, що 23 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 535533-КС-001 про надання кредиту.
Згідно з умовами зазначеного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн, а відповідач – повернути кредит та сплатити проценти і платежі, передбачені договором.
Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається та виконується відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Отже, укладення кредитного договору в електронній формі саме по собі не свідчить про відсутність письмової форми договору та не позбавляє такий договір юридичної сили.
Із наданих позивачем матеріалів убачається, що сторони погодили істотні умови кредитного договору, зокрема розмір кредиту, строк кредитування, порядок його повернення, розмір та порядок нарахування процентів, а також інші платежі, передбачені договором.
Суд також бере до уваги, що на підтвердження факту виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів позивачем надано документи щодо перерахування відповідачу кредиту на банківську картку № НОМЕР_1 .
При цьому з метою перевірки зазначених обставин судом за клопотанням позивача витребувано відповідну інформацію безпосередньо у банку-емітента.
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» листом від 15 квітня 2026 року №20.1.0.0.0/7-260406/81360-БТ повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , якій відповідає рахунок № НОМЕР_3 .
Таким чином, банківською установою безпосередньо підтверджено належність зазначеної банківської картки та відповідного рахунку відповідачу.
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду виписку про рух коштів за відповідним рахунком за період з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Дослідження зазначеної виписки у сукупності з наданими позивачем доказами підтверджує факт перерахування кредитних коштів на банківський рахунок, пов`язаний із банківською карткою, емітованою на ім`я ОСОБА_1 .
Отже, надані у справі докази не лише підтверджують укладення між сторонами кредитного договору, а й свідчать про фактичне виконання позивачем свого обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 11 000,00 грн.
Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо можливості укладення кредитного договору в електронній формі та його підписання одноразовим ідентифікатором, зокрема викладеним у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Водночас відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не подав відзиву на позовну заяву, не заперечив факту укладення кредитного договору, не оспорив отримання кредитних коштів, не надав доказів їх повернення у повному обсязі та не подав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом установлено, що 23 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 535533-КС-001 про надання кредиту.
Період кредитування за умовами договору визначено з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Згідно з умовами зазначеного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн, а відповідач – повернути кредит та сплатити проценти і платежі, передбачені договором.
Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття, а електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Отже, укладення кредитного договору в електронній формі та його підписання одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам законодавства та є належним способом волевиявлення сторін.
Судом установлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свої договірні зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн.
З метою перевірки факту отримання відповідачем кредитних коштів судом було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо банківської картки № НОМЕР_1 та відповідного рахунку.
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» листом від 15 квітня 2026 року №20.1.0.0.0/7-260406/81360-БТ повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у банку емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , якій відповідає рахунок № НОМЕР_3 .
Крім того, банком надано суду виписку про рух коштів за зазначеним рахунком за період з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Зазначені докази у сукупності з документами, наданими позивачем, підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 11 000,00 грн на банківський рахунок, відкритий на його ім`я.
Відповідач доказів, які б спростовували факт укладення договору, отримання кредитних коштів або належність йому зазначеного банківського рахунку, суду не надав.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період кредитування з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року відповідачу було видано кредит у розмірі 11 000,00 грн.
За користування кредитними коштами позивачем нараховано проценти у загальному розмірі 12 430,00 грн.
Крім того, позивачем нараховано комісію у розмірі 2 200,00 грн та 5 500,00 грн як проценти відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно з розрахунком позивача, станом на 19 лютого 2026 року відповідачем за договором не сплачено жодної суми. Зокрема, сплата за тілом кредиту становить 0,00 грн, за процентами за користування кредитом – 0,00 грн, за комісією – 0,00 грн, за процентами, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України, – 0,00 грн.
Таким чином, за розрахунком позивача, станом на 19 лютого 2026 року загальний залишок заборгованості за договором становить 31 130,00 грн, у тому числі: 11 000,00 грн – заборгованість за кредитом; 12 430,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 200,00 грн – заборгованість за комісією; 5 500,00 грн – сума, нарахована як проценти відповідно до статті 625 ЦК України.
При цьому суд звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок містить окреме визначення процентів за користування кредитом та суми, нарахованої відповідно до статті 625 ЦК України, що має істотне значення для правової оцінки заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом установлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свій обов`язок щодо надання кредиту, надавши відповідачу кредит у розмірі 11 000,00 грн, тоді як відповідач своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
З огляду на те, що доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів суду не надано, вимога про стягнення 11 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення 12 430,00 грн процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.
За умовами договору кредит був наданий відповідачу на визначений сторонами строк – з 23 липня 2025 року по 12 листопада 2025 року.
Позивачем відповідно до умов договору за період користування кредитними коштами нараховано проценти у загальному розмірі 12 430,00 грн.
При цьому позивач зазначає, що станом на 19 лютого 2026 року зазначена сума відповідачем не сплачена.
Відповідачем не надано доказів сплати процентів у повному чи частковому обсязі, а також не надано доказів неправильності розрахунку позивача.
Таким чином, з урахуванням установленого факту укладення договору, отримання кредитних коштів, погодження сторонами умов кредитування та відсутності доказів виконання відповідачем обов`язку зі сплати процентів суд доходить висновку про доведеність вимоги позивача про стягнення 12 430,00 грн процентів за користування кредитом.
Разом із тим щодо 5 500,00 грн, визначених позивачем як проценти відповідно до статті 625 ЦК України, суд виходить із такого.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено спеціальне правове регулювання наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за договорами позики, кредитними договорами, у тому числі договорами про споживчий кредит, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Зокрема, позичальник у цей період звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання такого грошового зобов`язання.
Договір № 535533-КС-001 укладений 23 липня 2025 року, а заявлена до стягнення сума 5 500,00 грн відповідно до розрахунку позивача визначена як проценти за статтею 625 ЦК України станом на 19 лютого 2026 року.
Таким чином, заявлена сума має правову природу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не процентів за користування кредитом.
За таких обставин нарахування та стягнення з відповідача 5 500,00 грн відповідно до статті 625 ЦК України суперечить спеціальному правовому регулюванню, встановленому пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
У зв`язку з цим у задоволенні позовної вимоги про стягнення 5 500,00 грн, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, слід відмовити.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 2 200,00 грн заборгованості за комісією.
Водночас відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Сам факт зазначення у розрахунку заборгованості суми 2 200,00 грн як комісії не є достатнім доказом існування у відповідача обов`язку зі сплати такого платежу.
Позивач повинен довести не лише погодження сторонами відповідної умови, а й правову природу такого платежу, конкретну послугу, за яку він справляється, та відповідність встановленої комісії вимогам законодавства.
З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається лише визначення суми комісії у розмірі 2 200,00 грн. При цьому належних та достатніх доказів того, що зазначена сума є платою за конкретну окрему додаткову чи супутню послугу, фактично надану відповідачу кредитодавцем, позивачем суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належної правової та фактичної підстави для стягнення з відповідача 2 200,00 грн комісії, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог також слід відмовити.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 23 430,00 грн, яка складається з: 11 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12 430,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.
У стягненні 5 500,00 грн, заявлених як проценти відповідно до статті 625 ЦК України, та 2 200,00 грн комісії слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заявлено на загальну суму 31 130,00 грн, з яких судом задоволено вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у загальному розмірі 23 430,00 грн.
Таким чином, розмір задоволених позовних вимог становить 75,27 % від заявленої ціни позову.
Враховуючи часткове задоволення позову, витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2 662,40 грн ? 75,2650 % = 2 003,27 грн.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 003,27 грн.
Керуючись ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265, 285,289 ЦПК України, ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 535533-КС-001 про надання кредиту від 23 липня 2025 року у загальному розмірі 23 430 (двадцять три тисячі чотириста тридцять) гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11 000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок; заборгованості за процентами за користування кредитом 12 430 (дванадцять тисяч чотириста тридцять) гривень 00 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 003 (дві тисячі три) гривні 72 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 19.08.2026.

Суддя: