ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/3710/26 пров. № А/857/34590/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача Калмикової Ю.О.
суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю:
секретаря судового засідання – Загрева М.С.,
третьої особи – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року
у справі №260/3710/26
за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про визнання протиправною та скасування постанови

УСТАНОВИВ:

28 травня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, якою просили визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України Гаринця О.І. про накладення штрафу від 19.05.2026 у розмірі 10200 грн у виконавчому провадженні №79446865.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином та в повному обсязі було виконано рішення суду, внаслідок чого накладення штрафу є неправомірним.
Відповідач 09 червня 2026 року подав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. Зазначає, що на запит державного виконавця від 09.12.2025 боржником надано перерахунок пенсії та розрахунок на доплату за пенсійною справою ОСОБА_1 ; так, згідно з наданим перерахунком пенсії з 01.12.2025 розмір пенсії стягувача становить 47239,03 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 32321,53 грн.; на вимогу державного виконавця стягувачем надано виписку по пенсійному рахунку, згідно з якою у грудні 2025 року стягувачем отримано пенсію у розмірі 29431,80 грн. Так, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/1869/24 боржника ГУ ПФУ в Закарпатській області зобов`язано здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01.08.2021 року без обмеження максимальним розміром десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; отже, боржником пенсія ОСОБА_1 виплачується з порушенням, оскільки згідно з наданим перерахунком пенсії з 01.12.2025 пенсія має становити 47239,03 грн., а виплачується 29431,80 грн. Відповідач зазначає, що рішення суду боржником не виконано навіть частково, не здійснено перерахунок та виплату пенсії стягувачу у розмірі, визначеному судовим рішенням, а відтак рішення суду залишається не виконаним боржником без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 10200,00 грн.
10 червня 2026 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову. Зазначають, що після набрання законної сили 26.09.2025 рішенням по справі №260/1400/25 розмір його пенсії згідно з наданим ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області протоколом перерахунку повинен становити 47239,03 грн. Однак, пенсійний орган до виплати нараховував суму 32321,53 грн., а з жовтня по грудень 2025 року виплачував суму 27167,86 грн., мотивуючи свої дії виконанням Постанови КМУ №821 від 14.07.2025 року. Вважає, що жодних доказів про перерахунок розміру пенсії з 01.08.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, а також без застосування постанови КМУ №1 від 03.01.2025, а також документів про розрахунок суми заборгованості на виконання рішення суду по справі №260/1400/25 ГУ ПФУ в Закарпатській області не надало. Просить відмовити у задоволенні позову. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області судове рішення виконано відповідно до резолютивної частини рішення та заявлених позовних вимог. Вказує, що рішення суду не містить кінцевої дати виплати пенсії, тому не породжує у відповідача обов`язку довічно здійснювати таку виплату, такий обов`язок припиняється у разі зміни правового регулювання виплати соціальних виплат, оскільки судове рішення ґрунтувалося на попередніх нормах, що втратили чинність. Просять скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та 21.07.2026 надав через систему «Електронний суд» відзив, в якому зазначено, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі №260/3710/26 ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, відповідає обставинам справи та узгоджується з висновками, встановленими у справі № 260/177/26. Апеляційна скарга ГУ ПФУ не містить жодних нових доводів чи доказів, які б спростовували ці висновки, а фактично відтворює позицію, що вже була предметом судової оцінки та відхилена. На підставі викладеного просили апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі № 260/3710/26 - без змін. 
Третя особа ОСОБА_1 20.07.2026 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що він цілковито заперечує проти висловлених ГУ ПФУ в Закарпатській області у своїй апеляційній скарзі аргументів. Апеляційна скарга містить перекручування фактів, є необґрунтованою, не містить жодних доказів та має на меті ввести в оману суд апеляційної інстанції щодо, нібито, виконання судового рішення. Наголосив, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі № 260/1400/25 дотепер Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не виконується. З наданих ним доказів видно, що пенсійний орган дотепер не виконав рішення по справі №260/1400/25, продовжуючи обмежувати максимальний розмір його пенсії з моменту вступу даного рішення в закону силу і по теперішній час, а також взагалі не здійснив розрахунок заборгованості за перерахованим розміром пенсії. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та залишити без змін рішення від 11.06.2026 Закарпатського окружного адміністративного суду про відмову у задоволенні позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.
Восьмим апеляційним адміністративним судом було призначено судове засідання для вирішення вказаної заяви.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення апеляційного розгляду суде не надано. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду надав клопотання про розгляд апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі №260/3710/26 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції без участі представника Відділу примусового виконання рішень. 
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та залишити без змін рішення від 11.06.2026 Закарпатського окружного адміністративного суду про відмову у задоволенні позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №260/1400/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо проведення нарахування та виплати з 01 січня 2025 року ОСОБА_1 пенсії із застосування обмежувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування обмежувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням відомостей довідок №55, 56, 57 від 05 лютого 2025 року, виданих Службою зовнішньої розвідки станом на 17 липня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату з 01 серпня 2021 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №55 від 05 лютого 2025 року з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату з 01 лютого 2022 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №56 від 05 лютого 2025 року з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату з 01 лютого 2023 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Служби зовнішньої розвідки про розмір грошового забезпечення №57 від 05 лютого 2025 року з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №260/1400/25 залишено без змін.
14 жовтня 2025 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи по справі №260/1400/25.
27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України заяву з проханням прийняти до виконання виконавчий лист №260/1400/25 та додав скріншоти зі свого електронного кабінету на порталі.
29 жовтня 2025 року державний виконавець Гаринець О.І. виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження №79446865, де серед іншого постановив виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
10 листопада 2025 року боржник ГУ ПФУ в Закарпатській області, на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, надіслало до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України листа, в якому зазначило, що стягувачу виконано перерахунок пенсії в добровільному порядку згідно з рішенням ЗОАС у справі №260/1400/25. Вказано, що нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) в розмірі 54590,37 за період з 01 січня 2025 року по 30 листопада 2025 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачуватись відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 №821.
18 листопада 2025 року стягувач ОСОБА_1 подав до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України заяву щодо виконання судового рішення, в якій повідомив, що боржником не повному обсязі виконано рішення суду, оскільки його пенсія обмежена максимальним розміром, зазначивши, що підсумок пенсій з добавками становить 47239,03 грн., тоді як виплат за грудень 2025 року становить тільки 32321,53 грн. та не надано ні протоколів, ні розрахунків, у зв`язку з чим наявний факт невиконання рішення суду, а до боржника слід вжити заходи згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
09 грудня 2025 року старший державний виконавець Гаринець О. надіслав боржнику запит, в якому просив надати перерахунок пенсії та розрахунок на доплату за пенсійною справою ОСОБА_1 .
11 грудня 2025 року на запит надано копію перерахунку пенсії та копію розрахунку. Відповідно до перерахунків з 01 серпня 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року та з 01 січня 2025 року, з 01 березня 2025 року, з 01 грудня 2025 року пенсія позивача до виплати становить 32321,52 грн.
Згідно з розрахунком на доплату за період з січня 2025 року по листопада 2025 року фактично виплачено щомісячно 24589,02 грн., сума доплати становить 54590,37 грн.
22 грудня 2025 року стягувач звернувся до старшого державного виконавця Гаринця О.І. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ України із заявою щодо невиконання боржником судового рішення.
Постановою від 05 січня 2026 року старший державний виконавець за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/1400/25 наклав на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області штраф в розмірі 5100,00 грн.
Позивач оскаржив вказану постанову до суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі №260/177/26, яке набрало законної сили, у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Закарпатській області залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року у справі №260/177/26 без змін.
В межах виконавчого провадження №79446865 державним виконавцем 19 травня 2026 року прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за повторне невиконання рішення суду у спосіб та порядок передбачений виконавчим документом.
Позивач, вважаючи постанову від 19 травня 2026 року ВП №79446865 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн. протиправною, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження пенсійного органу про повне виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі № 260/1400/25 є безпідставними, а постанова державного виконавця від 19 травня 2026 року ВП № 79446865 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. є правомірною, тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 63 Закону № 1404-VIII встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, відповідно до частини 1 якої, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В силу приписів статті 14 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковими до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що рішенням суду у справі №260/1400/25 зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без застосування обмежувальних коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом з тим, згідно з наданими боржником доказами, підсумок пенсії стягувача становить 47239,02 грн., однак застосовано знову обмеження максимальним розміром 32321 грн. та розрахунок доплати, у зв`язку з цим є неправильним, що свідчить про невиконання рішення суду./а.с.18/
Так, з матеріалів справи встановлено, що з 01 січня 2025 року позивачу нарахована пенсія в розмірі 45739,03 грн а виплачується 30821,53 грн, а з 01 грудня 2025 року нараховано 47239,03 грн, проте, застосовано обмеження максимальним розміром - 32321,53 грн /а.с. 56-57/
Доказів протилежного ГУ ПФУ в Закарпатській області ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не надано.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 № 2-р(II)/2019 наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 № 1401–VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
«….обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. (абзаци сьомий, восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом першої інстанції повно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі № 260/3710/26 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач | | Ю. О. Калмикова
Судді | | В. С. Затолочний
| | Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 23.07.26