ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1063/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О. 
за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А., 
дослідивши матеріали справи
за позовом: Заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 6) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (65058, м. Одеса, вул. Незалежності, буд. 18) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” (67570, Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Чорноморське(з), вул. Рибацька, буд. 1) 
про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки 
у відкритому судовому засіданні за участі   представників сторін: 
від Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону: Маркевич А.М.; 
від позивача в особі Міністерства оборони України: Дубчак Д.В.; 
від позивача в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса: Андреєв А.Е.; 
від відповідача: Перебендюк К.О. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

20.03.2025 заступник керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса звернувся з позовною заявою, сформованою в системі “Електронний суд” (вх. № 1090/25 від 20.03.2025), про: 
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса частиною земельної ділянки (0,0073 га) з загальної площі 4,0433 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, військове містечко 
№ Чорноморське-3, за адресою: вул. Рибацька, буд. 1, смт. Чорноморське, Одеський район (кол. Лиманський район), Одеська область, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що розташований за адресою: вул. Рибацька, буд. 1/68, смт. Чорноморське, Одеський район (кол. Лиманський район), Одеська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227, шляхом його знесення за власний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал”; 
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” (далі – ТОВ “База-Стоянка “Причал”, відповідач) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса (далі – КЕВ м. Одеса) витрат зі сплати судового збору у сумі 2422, 4 грн. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/1063/25 за позовом заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса до відповідача ТОВ “База-Стоянка “Причал” про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки; призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 16.06.2025 об 11:40. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.07.2025 постановлено повернутися зі стадії розгляду справи № 916/1063/25 по суті на стадію підготовчого провадження у вказаній справі. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.09.2025 провадження у справі № 916/1063/25 за позовом заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса до відповідача ТОВ “База-Стоянка “Причал” про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 908/2388/21.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 поновлено провадження у справі № 916/1063/25. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/1063/25 за позовом заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса до відповідача ТОВ “База-Стоянка “Причал” про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки; призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 20.05.2026 о 12:00. 
Протокольними ухвалами суду від 20.05.2026, від 01.06.2026 та від 22.06.2026 оголошувались перерви в судовому засіданні. 
Відповідач у клопотанні, сформованому 29.06.2025 (вх. № 20548/25 від 30.06.2025), просив зупинити провадження у справі № 916/1063/25 до розгляду пов`язаних з нею справ. 
Прокурор надав заперечення, сформовані в системі "Електронний суд" 27.08.2025 (вх. № 26632/25 від 27.08.2025), в яких зазначив, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає, оскільки всі справи (№ 504/2847/24, № 504/2199/22, № 504/1106/24, № 504/2802/24, № 504/1926/22, № 504/1173/21), на які посилається відповідач як на підставу зупинення цієї справи № 916/1063/25, існували і розглядалися під час розгляду справи № 504/4465/23. При цьому справа № 504/4465/23 протягом усього строку провадження судами не зупинялася, а постанова суду касаційної інстанції підтверджує необґрунтованість вимог відповідача щодо зупинення провадження у справі № 916/1063/25. Зазначає, що твердження відповідача про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 916/1063/25 є безпідставними та суперечать процесуальному законодавству. 
В судовому засіданні 29.08.2025 судом протокольно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, сформованого 29.06.2025 (вх. № 20548/25 від 30.06.2025), про зупинення провадження у справі № 916/1063/25 до розгляду пов`язаних з нею справ. 
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, – до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження по справі – це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд. Тобто ідея інституту зупинення судового провадження пов`язана не з самими обставинами, наявність яких обумовлює прийняття рішення про зупинення, а з тим, що вони створюють об`єктивні перешкоди у здійсненні судового розгляду.
За змістом наведеного пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що господарський суд не має права самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, – у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Пов`язаною з цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. ч. 4 та 6 ст. 75 ГПК України).
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження в якій зупиняється (постанови Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 917/349/20, від 14.12.2022 у справі № 906/750/21).
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
У постанові від 01.03.2024 у cправі № 910/17615/20 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зробив такі висновки: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.
Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 922/2737/24.
Ураховуючи правове обґрунтування поданого клопотання, дослідивши його за кожним пунктом, перевіривши предмет та підстави, по кожному судовому провадженню, на яке відповідач посилається, як на пов`язане з даною судовою справою, зважаючи на те, що по окремих провадженнях, вже прийнято рішення, які набрали законної сили, та в яких відповідач був стороною, а інші справи стосуються інших фізичних осіб і не пов`язані з предметом даної справи, суд не вбачає наявності обставин, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, для обов`язкового зупинення провадження у справі. Оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, що є предметом даного судового розгляду, суд відмовив в зупиненні провадження у справі. 
У судовому засіданні 08.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення в порядку ст. 219 ГПК України, у зв`язку з чим оголосив перерву п`ять хвилин. 
08.07.2026 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи заступника керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що згідно інформаційної довідки № 411699270 від 05.02.2025, будинок рибака, загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40 кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, буд. 1/68 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227) на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова І.В. (індексний номер рішення: 71048291 від 07.01.2024) належить на праві приватної власності відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 28.12.2023.
Вказує, що з урахуванням відсутності дозволу власника та землекористувача земельної ділянки (Міністерства оборони України) на здійснення на ній будівництва вказаного об`єкту нерухомості, останній побудований ОСОБА_1 (власником якого на цей час є ТОВ “База-Стоянка “Причал”), є самочинним будівництвом. 
Перебування вказаного об`єкта нерухомості на земельній ділянці за кадастровим номером 5122755900:02:003:0074 чинить перешкоди у користуванні Міністерством оборони України, КЕВ м. Одеса частиною земельної ділянки площею 0,0073 га з загальної площі 4,0433 га військового містечка № Чорноморське-3.
У додаткових поясненнях, сформованих в системі "Електронний суд" 08.07.2025 (вх. № 21630/25 від 08.07.2025), прокурор, посилаючись на відповідь Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області від 30.06.2025 № 1786/05-12/25/2947 та на відповідь КЕВ м. Одеси від 01.07.2025 № 2616, доходить висновку, що станом на 2006, 2012 та 2017 роки на території земельної ділянки позивача жодної житлової забудівлі не існувало (у т.ч. будинку загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що розташований за адресою: вул. Рибацька, буд. 1/68, смт. Чорноморське, Одеський район (кол. Лиманський район), Одеська область).
У відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 14.07.2025 (вх. № 22151/25 від 14.07.2025), прокурор зазначає, що твердження відповідача про те, що у Міністерства оборони України відсутні належні правові підстави для користування спірною земельною ділянкою, є безпідставними та ґрунтуються на вирваних із контексту фрагментах скасованого судового рішення. Фактично ж у рамках тієї самої справи № 6/63-10-1719 після повторного розгляду Господарським судом Одеської області постановлено нове рішення від 11.03.2015, яким визнано право власності за державою Україна в особі Міністерства оборони України на цілу низку об`єктів нерухомого майна, розташованих на території Чабанського будинку рибалки – зокрема, й ті, що безпосередньо стосуються предмета цієї справи. Вказане рішення залишено без змін як апеляційною, так і касаційною інстанціями, набрало законної сили і прямо спростовує позицію відповідача про відсутність у держави прав на зазначені об`єкти.
Твердження відповідача про відсутність правонаступництва між ліквідованими квартирно-експлуатаційними частинами та КЕВ м. Одеси вже було спростовано судами в межах окремого провадження – в рішенні у справі № 30/110-09-3308.
Посилання відповідача на нібито «відмову» Міністерства оборони України від спірної земельної ділянки є юридично неспроможними. Жоден із наведених ним документів, а саме: накази, листи, довідки чи рішення селищної ради не є рішенням Кабінету Міністрів України, який згідно із законом є єдиним органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони. Відповідач не надав жодного належного доказу щодо прийняття рішення Кабінету Міністрів України про припинення права постійного користування, що прямо встановлено і підтверджено судовими актами у справі № 30/110-09-3308.
З урахуванням відсутності дозволу власника та землекористувача земельної ділянки (Міністерства оборони України) на здійснення на ній будівництва будинку рибака загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ), вказаний об`єкт нерухомості, що побудований ОСОБА_1 (власником якого на цей час є ТОВ «База стоянка «Причал»), є самочинним будівництвом
Звертає увагу та наголошує на тому, що спірний об`єкт нерухомості збудований на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, а тому відповідно до положень ст. 16, 376, 391 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України наявні підстави для усунення перешкод позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинного об`єкта нерухомості, при цьому за наведеного нормативно-правового регулювання попереднього відшкодування його вартості не вимагається, та вказаний спосіб є ефективним захистом і не вимагає пред`явлення інших позовних вимог. Фактична наявність споруди без правових підстав обмежує право держави на вільне користування землею, а тому підлягає усуненню як незаконне втручання у здійснення права постійного землекористування.
Твердження відповідача про те, що суд у справі № 30/110-09-3308 не встановив факт належності земель до категорії земель оборони, є неправдивим та повністю спростовується апеляційною інстанцією. Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2010 однозначно і прямо визначає, що спірні земельні ділянки є землями оборони, право постійного користування якими належить Міністерству оборони України, і що жодного рішення Кабінету Міністрів України про припинення цього права не існує.
Решту доводів відповідача вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки носять переважно декларативний характер, не підкріплені належними та допустимими доказами, суперечать встановленим фактам у справі та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Окремі доводи не є послідовними, взаємно суперечать один одному, а в ряді випадків прямо суперечать матеріалам справи та встановленим обставинам у межах цієї судової справи, а також рішенням у судових справах № 30/110-09-3308 та № 6/63-10 1719. 

Доводи позивача в особі Міністерства оборони України. 
У поясненнях, сформованих в системі "Електронний суд" 01.05.2025 (вх. № 14019/25 від 01.05.2025), просить повністю задовольнити позовні вимоги прокурора. 
Зазначає, що земельна ділянка військового містечка № ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна – будинок загальною площею 73,1 кв.м., не відводилася у користування жодній фізичній чи юридичній особі з метою здійснення на ній будь-якого будівництва, будь-яких дозволів на здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка № Чорноморське - 3 Міністерство оборони України не надавало. Тому даний об`єкт нерухомості згідно положень ст. 376 ЦК України та на підставі зібраних доказів вважається самочинним будівництвом, відтак, підлягає знесенню за рахунок ТОВ «База-стоянка «Причал». Право власності на це майно незаконно зареєстровано за ОСОБА_1 у 2019 році, повторна реєстрація права власності на цей об`єкт за ОСОБА_2 , а потім за ТОВ «База-стоянка «Причал» також є незаконною. Отже, ТОВ «База-стоянка «Причал» самовільно зайняло та незаконно використовує земельну ділянку, яка належить до земель державної власності (земель оборони), управління якими здійснює Міністерство оборони України, а перебуває на праві постійного користування та обліку КЕВ м. Одеса.
У відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 14.07.2025 (вх. № 22289/25 від 15.07.2025), зазначено, що ОСОБА_2 , як засновник та керівник ТОВ “БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ”, достеменно обізнаний про рішення судів, прийнятих на користь Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно побудованих будиночків за рахунок ОСОБА_2 в аналогічних правовідносинах: справи № 504/4465/23, № 504/2745/23. 
05.06.2025 Верховний Суд у справі № 504/4465/23 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій, та вказав, що на спірній земельній ділянці розміщено об`єкт житлової нерухомості, який на підставі рішення приватного нотаріуса ОМНО Дишлевої Т. В., як державного реєстратора, набув у власність ОСОБА_2 , і яке скасовано наказом Міністерства юстиції України. У справі, що переглядається, встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна споруджено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та яка перебуває у державній власності. У розумінні положень статті 376 ЦК України вказане приміщення є самочинним будівництвом. За таких обставин, суди правильно констатували, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на належній державі спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який самовільно побудований ним. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення вказаного об`єкта, оскільки саме такий спосіб захисту за встановлених обставин справи є належним. Суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову у спосіб зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України в особі Одеського експлуатаційного управління (правонаступник – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса) частиною земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, загальною площею 46,42 кв. м, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_2 , оскільки будівництво об`єкта житлової нерухомості було здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, та перебуває у державній власності, а державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цей об`єкт визнано незаконною і скасовано наказом Міністерства юстиції України.
Крім того, зазначає, що рішенням у справі № 504/2199/22 ОСОБА_2 відмовлено у позові про скасування наказу Мін`юсту щодо анулювання реєстраційних дій на його користь; рішення набрало законної сили. Апеляційний суд додатково вказав, що питання правового статусу земель оборони вже досліджувалося судами і не є предметом спору. Таким чином, законність прав держави на земельну ділянку військового містечка АДРЕСА_2 та незаконність забудови ОСОБА_2 остаточно підтверджені низкою судових рішень, що набрали законної сили.
У додаткових поясненнях, сформованих в системі "Електронний суд" 20.03.2026 (вх. № 10002/26 від 23.03.2026), вказує, що за матеріалами справи є підтвердженим судовими рішеннями та зареєстроване право користування Міністерства оборони України земельною ділянкою майнового комплексу Чабанського будинку рибалки (військове містечко № Чорноморське-3), розташованою по АДРЕСА_3 , загальною площею 4,0433 га, за КЕВ м. Одеса, що не потребує додаткового доказування. Отже, позовна вимога до ТОВ “База-стоянка “Причал” про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого майна загальною площею 73,1 кв.м є належним способом захисту порушеного права Міністерства оборони України як власника (користувача) земельної ділянки в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса. Відповідач не спростував факту наявності самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 73,1 кв.м. та його незаконної реєстрації не земельній ділянці (військового містечка №Чорноморське-3), яка належить до земель оборони за кадастровим номером 5122755900:02:003:0074. ТОВ «База-стоянка «Причал» наразі вчиняє правопорушення, самовільно займаючи земельну ділянку, яка належить до земель державної власності (земель оборони), управління якими від імені держави здійснює Міністерство оборони України, та яка перебуває на праві постійного користування та обліку КЕВ м. Одеса. Земельна ділянка площею 0,0073 га не вибувала із володіння держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса, та останній набувач майна (об`єкту самовільного будівництва) ТОВ «База-стоянка «Причал» повинен знести за свій рахунок такий об`єкт самовільного будівництва на землях оборони незалежно від того, хто був забудовником такого майна. Вважає, що позовні вимоги прокурора є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. 

Доводи позивача в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса. 
У додаткових поясненнях у справі, сформованих в системі "Електронний суд" 21.04.2025 (вх. № 12657/25 від 21.04.2025), вказує про підтримання позовних вимог прокурора та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Зазначає, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме військове майно «Чабанський будинок рибалки» знаходиться в межах земельної ділянки 4382,6 га та згідно Державного акта на право користування землею серії Б№031728, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №35 від 1983 року та видано Чабанській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є КЕВ м. Одеса. Земельна ділянка відноситься до земель оборони відповідно до постанови ВГСУ у справі № 916/1341/23 від 27.01.2014. 
Відповідачу на праві приватної власності на підставі акту приймання-передачі від 28.12.2023 та на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова І.В. (індексний номер рішення: 71048291 від 07.01.2024) належить будинок рибака, загальною площею 73,1 кв. м., житловою площею 40 кв. м., розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, буд. 1/68 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227) згідно інформаційної довідки № 411699270 від 05.02.2025. 
Вказує, що КЕВ м. Одеса не отримував та не надавав жодних дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка №Чорноморське – 3. Вважає, що ТОВ «БАЗА-СТОЯНКА «ПРИЧАЛ» чинить перешкоди Міністерству оборони України та КЕВ м. Одеса у користуванні земельною ділянкою військового містечка №Чорноморське-3, а тому з метою припинення правопорушення відповідач зобов`язаний знести самочинно побудований об`єкт нерухомості за власний рахунок для звільнення займаної земельної ділянки військового містечка № Чорноморське-3 ( АДРЕСА_1 ). 
При цьому, посилається на положення ст. ст. 6, 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. ст. 77, 78, 84, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони».
У відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 22.07.2025 (вх. № 23266/25 від 23.07.2025), КЕВ м. Одеса зазначено аналогічні обставини, викладені Міністерством оборони України у відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 14.07.2025 (вх. № 22289/25 від 15.07.2025. 

Доводи відповідача – ТОВ “База-Стоянка “Причал”.  
У заяві, сформованій в системі "Електронний суд" 29.06.2026 (вх. № 20548/25 від 30.06.2025), заперечує щодо позовних вимог прокурора та просить відмовити у їх задоволенні.
Зазначає, що аргументація позовних вимог не відповідає фактичним обставинам та базується на праві власності на спірну земельну ділянку, що спростовано рішенням Господарського суду Одеської області від 08.05.2012 по справі № 6/63-10-1719, яке набуло законної сили і є преюдиціальним, а також державної реєстрації 08.12.2022 земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074 всупереч діючому законодавству, Конституції України, рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19) та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24 (провадження № К/990/4755/25: пункт 92 Постанови Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24 (нормативно-правові акти, як закони, так і підзаконні акти не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними). 
Органи Міністерства оборони України не мали і на цей час не мають належним чином оформлених документів на земельну ділянку, на якій були розташовані спірні будівлі та споруди, що також підтверджено висновками експертизи № 24-2932 від 01.05.2025. Також, не оформлювалось право землекористування і КЕВ м. Одеси після ліквідації Чорноморської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України». Будівництво літніх будиночків і господарських будівель (будиночків рибалок, котеджів, їдальні, туалетів, гаражу) здійснювалось протягом травня 1984 року травня 1988 року виключно господарським способом із залученням членів колективів Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок за дозволами у встановленому на той час порядку і не є самочинним будівництвом.
Зазначає, що споруджені будинки рибака в період до 05.08.1992 відповідно до діючих на той час положень Закону України «Про власність», є об`єктами права приватної власності, та з огляду на дію презумпції законності набуття права власності, встановленої ст. 321 Цивільного кодексу України, незаконність набуття права власності повинна була бути встановлена виключно судом, натомість такого рішення суду немає, право власності було припинено голосуванням членів комісії простим підняттям рук «за» таке скасування, всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19).
Вказує, що рішенням господарського суду Одеської області від 24.12.2009 по справі № 30/110-09-330 визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 18.12.2008 № 436-V «Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області», але, таким рішенням суду не встановлено те, на що безпідставно посилається прокурор, - що спірні земельні ділянки є землями оборони».
Зазначає, що висновок, за яким було підписано наказ Міністерства юстиції України від 04.02.2022 № 366/5 про припинення права власності на будиночки рибака, скасування рішення державних реєстраторів на нерухоме майно будиночків рибака, є дією протизаконною, яка досі оскаржується в судах (справа № 504/2847/24, справа № 504/2802/24, справа № 504/1106/24 та інші), оскільки суперечить рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019 (6302/19) щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень“ від 01.07.2004 № 1952-IV в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству“ від 12.05.2022 № 2255-IX. 
У клопотанні, сформованому в системі "Електронний суд" 22.07.2025 (вх. № 23275/25 від 23.07.2025), відповідач зазначив аналогічні обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
У клопотанні, сформованому в системі "Електронний суд" 22.07.2025 (вх. № 23276/25 від 23.07.2025), відповідач зазначає про ненадання позивачем даних про включення військового містечка в Державний реєстр адміністративно-територіальних одиниць, як то має бути і передбачено ст. 1 Закону України «Про адміністративно-територіальний устрій», оскарження судового рішення по справі № 504/4465/23; оспорювання наказу Міністерства юстиції України від 04.02.2022 № 366/5, на який посилається позивач.
Вказує, що здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірних будиночків регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, згідно з п. 6 якої не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказані обставини, свідчать про неврахування позивачем вказаних вимог законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги вважає надуманими.
Також, відповідач посилається на аналогічні обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.
У клопотанні, сформованому в системі "Електронний суд" 27.08.2025 (вх. № 26627/25 від 27.08.2025), відповідач зазначає, що вимоги про визнання права власності чи користування за Міністерством оборони України на спірні земельні ділянки у рішенні Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 по справі № 6/63-10-1719, постанові Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015, постанові ВГСУ України від 05.08.2015 не заявлялися і рішень про визнання права власності чи користування за Міністерством оборони України на спірні земельні ділянки не було прийнято, але прокурор у своїх заявах до суду надав про це недійсні відомості, що нібито цими рішеннями встановлено наявність у позивача права власності на землю. 
Вважає, що відділом № 1 Головного управління Дежгеокадастру у Житомирській області 08.12.2022 проведена державна реєстрація земельної ділянки під кадастровим номером 5122755900:02:003:0074 площею 4, 0433 га на території Одеської області всупереч вимогам Закону України від 03.10.2019 № 159-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав власності». Відмова Міністерства оборони України від спірних земельних ділянок з 22.09.2004 визнавалась органами держави, місцевого самоврядування, Міністерства оборони України і не оспорювалася ними та виконувалась цими державними органами з 22.09.2004 до подачі у 2022 – 2025 роках в суди заяв прокурора «про усунення перешкод у користуванні цими земельними ділянками».
У клопотанні, сформованому в системі "Електронний суд" 06.04.2026 (вх. № 11771/26 від 06.04.2026), відповідач зазначає, що реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074 проведена без визначення правильних меж, що підтверджує недійсність відомостей в технічній документації, в проекті землеустрою без необхідних узгоджень з корупційними намірами, підтвердженням чого є, зокрема, висновки експертизи № 24-2932 від 01.05.2025. Відсутність у Міністерства оборони України права власності на спірну земельну ділянку ґрунтовно викладена у рішенні господарського суду Одеської області від 08.05.2012 по справі № 6/63-10-1719, яким відмовлено в задоволенні вимог прокурора про визнання права власності на землю, де розташовані будиночки рибака. Зазначене рішення суду набуло законної сили, а предметом розгляду у цій справі була вимога прокурора про визнання права власності на нерухоме майно, відмінне від земель. 
Звертає увагу на те, що Міністерство оборони України неодноразово відмовлялося від користування спірними земельними ділянками, КЕУ м. Одеси надавало дозволи на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель, які знаходилися на спірній земельній ділянці. 
Стверджує, що будинки рибака, розташовані за адресою Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька побудовані до 05.08.1992, а відтак не належать до самочинного будівництва та не підлягають вводу до експлуатації та звертає увагу на те, що будівництво літніх будиночків здійснювалось в період до 1992 року (з травня 1984 по травень 1988) за рахунок членів колективів Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок за вищезазначеними дозволами, а тому не є самочинним будівництвом. 

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до наказу командувача військами Червонопрапорного Одеського військового округу №22 від 12.11.1980 "Про ліквідацію Чабанської рибально-туристської бази ВМТ ОдВО і створення спортивної бази округу" будівлі та споруди Чабанської рибально-туристської бази були передані спортивному клубу армії ОдВО – на баланс квартирно-експлуатаційної частини Чабанського району. 
Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б № 031728, відповідно до якого за Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною (селище Гвардійське Комінтернівського району Української РСР) була закріплена в безстрокове і безоплатне користування земельна ділянка загальною площею 4382,6 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земельна ділянка була надана для будівництва об`єктів.
Акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №35.
Відповідно до розпорядження заступника Міністра оборони СРСР з будівництва і розквартирування військ від 19.10.1991 №156/1/0300 станом на 15.12.1991 Чабанська квартирно-експлуатаційна частина району була перейменована на Чорноморську квартирно-експлуатаційну частину району. 
Відповідно до п.п. 1, 3 Постанови Верховної Ради України від 04.02.94 №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є державною власністю. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.95 №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15.01.95 до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. 
Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецьких стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу, Міністерство оборони України було уповноважене прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР. 
Відповідно до наказу Начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12.12.2000 №86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" за Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси) було закріплено нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, яке було прийнято на відповідний картковий облік.
Верховним Судом України у постанові від 18.11.2003 по справі №18/235 зазначено, що з урахуванням постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 М3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" і постанови КМУ від 13.01.1995 №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" саме на Міністерство оборони України тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, покладено повноваження органу управління спірним майном. 
В грудні 2005 року Чорноморська КЕЧ району на підставі Директиви МО України "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України" №д-322/1/017 та наказу Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 17.11.2005 №28 була ліквідована (розформована), документи (ліквідаційний акт) здано до Галузевого державного архіву, а її правонаступником визначений Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси.
Вищезазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 у справі № 6/63-10-1719 (ЕДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/43162675), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015, яким було визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10.11.2005 "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території Чабанського будинку рибалки", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки (27 об`єктів), розташованого за адресою: Одеська область, Одеський (Лиманський, Комінтернівський) район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, будинок 1. 
Окрім наведеного, при розгляді справі № 6/63-10-1719 судами було встановлено та зазначено у відповідних судових рішеннях, що відчуження майна Чабанського будинку рибалки було здійснено із порушенням правового режиму майна у Збройних Силах України, управління згідно законодавства закріплене за Міністерством оборони України, та із порушенням компетенції Кабінету Міністрів України, якому належить виключне право прийняття рішення по відчуженню державного (військового) нерухомого майна. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.12.2009 у справі № 30/110-09-3308 (ЕДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/11358477) було визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради від 18.12.2008 №436-V "Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, що знаходиться на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області", зокрема, з підстав того, що спірні земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України. 
Окрім того, рішенням Господарського суду Одеської області від 29.07.2013 у справі №916/1341/13 (ЕДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/32768344), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2014, було визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 28.12.2011 №194-VI "Про затвердження проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності на території смт. Чорноморське, с. Гвардійське, Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області" в частині, що стосується віднесення земельної ділянки №188, площею 3,8674 га, вартістю 12393470,04 грн., до земель комунальної власності. 
В процесі розгляду справи № 916/1341/13 судами також було встановлено, що відповідно до наказу Начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12.12.2000 №86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" за Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району (правонаступником якої є КЕВ міста Одеси) було закріплено нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, яке було прийнято на відповідний картковий облік та, станом на 01.01.2013, включена до переліку земельних ділянок, що обліковуються за формою 405-А за КЕВ м. Одеси та за даними форми 6-зем, 2-зем Держкомзему України з 01.01.1998 по 01.01.2013 обліковувалася за Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною в рядку 76 "Міністерство оборони" на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області; на зазначеній земельній ділянці № НОМЕР_1 , площею 3,8674 га, знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать Державі, перебувають на обліку КЕВ м. Одеси та в оперативному управлінні Міністерства оборони України.
Окрім того, рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 6/63-10-1719 від 15.03.2015 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43162675) за державою Україна в особі Міністерства оборони України було визнано право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1, а саме: котедж за генеральним планом № 864, площею 96 м2; котеджі за генеральним планом №№ 865, 866, 867, 868, 869, 870, 871, 872, 873 площею по 12 м2 кожний; котеджі за генеральним планом №№ 874, 875, 876, 877, 878, 879, 880, 881, 882, 883 площею 32 м2 кожний; котедж за генеральним планом № 884 площею 126 м2; котедж за генеральним планом № 887 площею 75 м2; котедж за генеральним планом № 887 площею 72 м2; їдальня за генеральним планом № 888 площею 72 м2; сторожова за генеральним планом № 889 площею 20 м2; туалет за генеральним планом № 890 площею 6 кв. м.; туалети за генеральним планом №№ 891,892 площею по 3 м2 кожен; гараж за генеральним планом № 836 площею 18 м2 та навіс для човнів за генеральним планом № 885 площею 512 м2.
23.04.2018 на підставі рішення державного реєстратора Самодурової Н.В. № 40838360 нерухоме майно, на яке рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 6/63-10-1719 від 15.03.2015 за державою Україна в особі МОУ було визнано право власності, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У червні-липні 2019 членами Обслуговуючого кооперативу рибалок любителів "Чорноморський Дельфін" були зареєстровані права власності на дачні будинки, які розташовані у межах земельної ділянки Чабанського будинку рибалки у військовому містечку № 3 "Чорноморське-3", що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема, на підставі рішення державного реєстратора Дунай Х.Б. за № 47906128 від 23.07.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був внесений запис про право власності ОСОБА_1 на будинок рибака, загальною площею 73,1 м2, житловою – 40 м2, за адресою: АДРЕСА_1 . 
23.07.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 47906128, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227) на підставі довідки 3872881, виданої ТОВ «АБТІ» від 18.07.2019, технічного паспорту від 18.07.2019, виданого ТОВ «АБТІ», довідки № 1/68 виданої 19.12.2018 Обслуговуючим кооперативом рибалок-любителів «Чорноморський дельфін».
18.12.2019 наказом Міністерства оборони України № 649 нерухоме майно Чабанського будинку рибалки у військовому містечку № 3 "Чорноморське-3", розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить державі Україна в особі Міністерства оборони України і яке визначене у додатку до наказу, було закріплене на праві оперативного управління за КЕВ м. Одеси. 
07.02.2020 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) були укладені договори купівлі-продажу частин будинку рибака, відповідно до умов яких продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність 1/10 та 9/10 частин будинку рибака, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать продавцю на підставі довідки від 18.07.2019 за № 3872881, виданої ТОВ "АБТІ"; довідки від 19.12.2018 за № 1/68, виданої ОКРЛ "Чорноморський Дельфін", технічного паспорту від 18.07.2019 № б/н, виданого ТОВ "АБТІ". Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1878267551227. 
Відповідно до п.1.2. договорів ці 1/10 та 9/10 частин будинку рибака, які відчужуються, загальною площею 73,1 м2, у тому числі житловою – 40, 0 м2, складаються з будинку рибака під літ. А. 
У п.1.3. договорів вказано, що відчужувані 1/10 та 9/10 частини будинку розташовані на земельній ділянці, площа якої не визначена, кадастровий номер не присвоювався. Заява про приватизацію земельної ділянки продавцем до відповідних органів не подавалася, тощо.
Договори купівлі-продажу від 07.02.2020 були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстровані в реєстрі за № № 58, 59.
Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т.В. (індексний номер рішення: 51030595, 51029574) були внесені записи про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/10 та 9/10 частин на будинку рибака, за адресою: АДРЕСА_1 . 
31.12.2021 МОУ звернулось до Міністерства юстиції України зі скаргою № 407/1958, в якій оскаржило рішення державних реєстраторів, зокрема (п. 17 скарги):
- рішення від 07.02.2020 № 51030595, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 35388485 від 07.02.2020); 
- рішення від 07.02.2020 № 51029574, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 35387570 від 07.02.2020);
- рішення від 23.07.2019 № 47906128, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 32510617 від 19.07.2019). 
21.02.2022 за результатом розгляду скарги МОУ від 31.12.2021 № 407/1958 Центральна колегія МЮУ з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів МЮУ оформила висновок, відповідно до якого рекомендувала скаргу МОУ задовольнити частково, зокрема, скасувати рішення про державну реєстрацію: 
- від 07.02.2020 № 51030595, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 35388485 від 07.02.2020); 
- від 07.02.2020 № 51029574, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 35387570 від 07.02.2020);
- від 23.07.2019 № 47906128, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б., про державну реєстрацію права приватної власності на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 32510617 від 19.07.2019). 
04.02.2022 Наказом МЮУ за № 366/5 скарга Міністерства оборони України № 407/1958 від 31.12.2021 була задоволена частково, були скасовані рішення, зокрема, рішення від 23.07.2019 № 4790618, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Дунай Х.Б. (п. 8. наказу). В іншій частин вимог МОУ було відмовлено.
08.12.2022 Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області була здійснена державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 4,0433 га, розташованою у смт. Чорноморське Одеського району Одеської області відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель. 
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022 зазначеній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; форма власності: державна.
28.12.2022 на підставі рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області за № 70940002 від 28.12.2023 до Державного реєстру був внесений запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122755900:02:003:0074 площею 4,0433 га, власник – Одеська обласна державна адміністрація, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою – Одеське квартирно-експлуатаційне управління (код 08038284), про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 418356948 від 18.03.2025. 
05.10.2023 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов п.1.1. якого продавець передав у власність покупцю будинок рибака, а покупець приймає майно і сплачує за нього обговорену грошову суму.
Відповідно до п. 1.2. договору будинок рибака, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому складається з будинку рибака літ. "А", загальною площею 73,1 м2, житловою – 40, 0 м2.
Пунктом 1.3. договору визначено, що будинок рибака належить продавцю на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т.В.07.02.2020 за реєстр. №№ 58, 59. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.02.2020 за номерами запису: 35387570, 35388485, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1878267551227.
У пункті 1.4. договору зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок рибака під арештом, забороною відчуження, в іпотеці та у податковій заставі не перебуває.
Відповідно до п. 2.1. договору продаж будинку рибака здійснено за домовленістю сторін за 300 053, 00 грн, які, керуючись ст. 627 ЦК України, продавець одержав повністю до підписання цього договору від покупця.
Договір купівлі-продажу від 05.10.2023 був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстровані в реєстрі за № 2954.
Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОМНО Дімітровою Т.А. (індексний номер рішення: 69606656) був внесений запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок рибака, за адресою: АДРЕСА_1 . 
28.12.2023 на підставі акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі ТОВ "База-стоянка "Причал", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №№ 2938, 2939, учасник ТОВ "База-стоянка "Причал" ОСОБА_2 передав, а представник ТОВ "База-стоянка "Причал" Кузнецов В.В. прийняв об`єкти нерухомого майна, зокрема, будинок рибака, загальною площею 73,1 м2, за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності зареєстровано 05.10.2023, номер відомостей про речове право: 52001674, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1878267551227.
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 71048291 від 09.01.2024, прийнятого державним реєстратором Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Івановим І.В., до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" (номер відомостей про речове право: 53235221) на закінчений будівництвом об`єкт – будинок рибака, загальною площею 73, 1 м2, житлова площа 40 м2, за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт. Чорноморське, вул. Рибальська, буд. 1/68.
Згідно схеми розміщення, доданої до листа КЕВ м. Одеса № 508 від 25.02.2025, вбачається, що будинок № 1/68 розташований в межах земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074. 
Відповідно до інформаційної довідки № 411699270 від 05.02.2025, будинок рибака, загальною площею 73,1 кв. м., житловою площею 40 кв. м., розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, буд 1/68 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227) на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова І.В. (індексний номер рішення: 71048291 від 09.01.2024) належить на праві приватної власності ТОВ "БАЗА СТОЯНКА «ПРИЧАЛ» на підставі акту приймання-передачі від 28.12.2023.
Згідно відповіді Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області від 30.06.2025 № 1786/05-12/25/2947 станом на початок 1997 року на земельній ділянці позивача були розташовані тимчасові споруди (дерев`яні будинки та навіс для човнів) передбачених для тимчасового відпочинку військових. З 2018 року на земельній ділянці позивача почалося масове самовільне будівництво котеджів та приватних будинків, у т.ч. прибережної смуги. До 2018 року на земельні ділянці позивача розташовувались тимчасові споруди, а за цей час стосовно земельної ділянки позивача будь-яких рішень щодо розроблення землевпорядної документації, виділу, поділу, передачі у постійне, тимчасове користування, володіння або розпорядження, рішень про присвоєння адрес Чорноморською селищною радою Одеського району Одеської області не приймалося.
Прокурор надав відповідь № 2616 від 01.07.2025 КЕВ м. Одеса, до якої додано: копії дубліката технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна Чабанський будинок рибалки від 06.12.2017 (паспорт виготовлений станом на 18.12.2006) та генерального плану з експлікацією військового містечка № Чорноморське – 3 станом на 01.01.2012. 
Відповідач надав: висновок експертів № 24-2932 від 01.05.2025 комісійної судової земельно-технічної експертизи; довідку територіального Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України № 303/22/1/243 від 17.04.2009 з посиланням на відмову Міністерства оборони України від 05.07.1999 за № 163/1/1/1778 від спірних земельних ділянок за Схемою місцезнаходження земельної ділянки, площею 3,9864 га згідно додатку та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728 1983 року; лист Територіального Південного контрольно-ревізійного управління Міністерства Оборони України від 05.04.2011 № 234/3/174, додатком якого зазначено акт; лист Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України від 05.03.1980 № 23/1/110, за яким надано дозволи на будівництво, встановлення літніх будиночків рибака і господарських будівель; лист Міністерства оборони України від 22.09.2004; лист Державної служби морського та річкового транспортного України; лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області; лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.04.2022 № 887; довідку про включення гідротехнічної споруди до бази даних гідротехнічних споруд. 

5. Позиція суду. 

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами третьою, п`ятою статті 53 ГПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19 зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Органом, уповноваженим державою здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, який однак його не здійснює, прокурором визначено Міністерство оборони України та КЕВ м. Одеси.
Так, згідно з указом Президента України №1572/99 від 15.12.1999 “Про систему центральних органів виконавчої влади” до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. 
Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством. 
Законами України “Про оборону України”, “Про Збройні Сили України”, Положенням про Міністерство оборони України та Указом Президента України № 406/2011 від 06.04.2011 визначено, що Міністерство оборони України здійснює безпосереднє керівництво Збройними Силами, є центральним органом виконавчої влади та військового управління. 
Так, згідно зі ст. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно ст. 4 Положення на Міністерство оборони України, зокрема, покладено забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснення контролю за їх ефективним використанням; організація виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України; утворення, ліквідація, реорганізація підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міністерства оборони України, затвердження їх положень (статутів), в установленому порядку призначення на посади та звільнення з посад їх керівників, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, інших функцій з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України; реєстрація військових частин як суб`єктів господарської діяльності; ведення обліку об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. 
Відповідно до п.п.1.5, 1.6. “Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністра оборони України” від 30.12.2016 № 744, ведення претензійної роботи в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України покладається на визначені відповідальні підрозділи (посадові особи) структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств. 
Ведення позовної роботи та самопредставництво, представництво інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил в судах покладається на юридичну службу апарату Міністерства оборони України, територіальні юридичні підрозділи (управління, відділи), юридичну службу Генерального штабу, юридичну службу органів військового управління, юридичні служби (помічників командира (начальника, керівника) з правової роботи, юрисконсультів військових частин (установ, організацій), підприємств (далі – юридична служба) за безпосередньої участі фінансової (фінансово-економічної) служби та відповідальних підрозділів структурних підрозділів Міністерства оборони України, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств.
Згідно розділу 4 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, затвердженого Наказом начальника Південного квартирно-експлуатаційного управління №4 від 30.01.2025, основними функціями КЕВ є, зокрема, самопредставництво, представництво інтересів КЕВ, представництво інтересів Міністерства оборони України, Командування Сил логістики Збройних Сил України в судах усіх інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, у кримінальних, цивільних, господарських справах (провадженнях), у справах адміністративного судочинства, в установах та органах виконання судових рішень у виконавчому провадженні відповідно до чинного законодавства; забезпечення у встановленому законом порядку самопредставництва КЕБ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через військовослужбовців та працівників юридичної служби КЕБ або через інших уповноважених осіб без додаткового (окремого) уповноваження, а також забезпечення представництва інтересів КЕБ в судах та інших органах через представників. 
Враховуючи, що КЕВ м. Одеса є землекористувачем вищевказаної земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт самочинного будівництва, право останніх на користування земельною ділянкою порушено, та водночас, самостійно не захищено. 
З огляду на викладене, органами державної влади, до компетенції яких віднесені повноваження у спірних правовідносинах, та які зобов`язані вживати заходів з метою захисту порушених інтересів держави, виступають Міністерство оборони України та КЕВ м. Одеса. 
Прокурор наголошує, що самовільне захоплення земельних ділянок, використання земель оборони не за цільовим призначенням спричиняє шкоду інтересам безпеки держави та порушує права держави на землі оборони в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса. 
Водночас, Міністерство оборони України та КЕВ м. Одеса заходи щодо усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки військового містечка №Чорноморське-3 (розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, буд. 1) шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227) не вживали, з відповідними позовами до суду не зверталися. 
Одеською спеціалізованою прокуратурою повідомлено на адресу КЕВ м. Одеса та МОУ листами (вих. № 39-5-6-1490ВИХ-25 від 07.02.2025) щодо наявності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, в тому числі, шляхом проведення позовної діяльності, зокрема, щодо самовільного будівництва та зайнятті земельної ділянки вищевказаним об`єктом нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227). 
Відповідями на вказаний лист від КЕВ м. Одеса від 11.02.2025 № 118 та від 25.02.2025 № 508 проігноровано вимоги щодо необхідності здійснення захисту інтересів. Відповіддю на вказаний лист Міністерством оборони України від 03.03.2025 № 220/74/ВихЗПІ/33 проігноровано вимоги щодо необхідності здійснення захисту інтересів. 
Прокурором надано розумний строк компетентним органам для звернення до суду та захисту своїх інтересів (більше року), проте, станом на день подання позову ані КЕВ м. Одеса, ані Міністерством оборони України заходи щодо усунення перешкод у користуванні ТОВ “БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ” земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень. 
На виконання вимог ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” Одеською спеціалізованою прокуратурою листами від 19.03.2024 (вих. № 39-5-6-2874ВИХ-25, № 39-5-6-2872ВИХ-25) повідомлено Міністерство оборони України та КЕВ м. Одеса про пред`явлення позовних заяв в інтересах держави з метою усунення перешкод до ТОВ “БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ”, у користуванні вищевказаною земельною ділянкою Чабанського будинку рибалки.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у даній справі прокурором обґрунтовано та з дотриманням вимог статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" подано позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса. Протилежного матеріали справи не містять, учасниками справи не доведено.

Щодо позовних вимог прокурора. 
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17).
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 16.11.2022 №911/3135/20, від 29.06.2021 у справі №916/964/19). Отже, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.
Таким чином, під ефективним способом захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1 ст. 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 373 ЦК України).
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. 
Статтею 319 цього Кодексу визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 Цивільного кодексу України визначено непорушність права власності. 
Згідно приписів ч. 3 ст. 326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. 
Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. 
Статтею 77 Земельного кодексу України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони", землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Нормами статті 10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
За змістом статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та в комунальній власності. Відповідно до Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. З огляду на це залучення Міністерства оборони України до участі у розгляді справ, предметом спору в яких виступають землі оборони, є обов`язковим. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено статтею 4 Закону України "Про використання земель оборони". У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному статтею 20 Земельного України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, в тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.
Згідно приписів ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. 
Відповідний висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 16.09.2015 у справі № 926/1017/14 та у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 по справі №5017/2972/2012.
Відповідно до Закону України "Про використання земель оборони" Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності. 
Відповідно до п. 42 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. 
Пунктом 4.5 Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 19.12.2017 № 680, припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється відповідно до Земельного кодексу України та лише за наявності згоди Міністра оборони України.
Пунктом 81 Порядку також встановлено, що для державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж тощо), будівництво яких здійснювалося у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу, крім документів, передбачених п.п. 41,42 Порядку, також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом пайового внеску в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЦК України).
Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Можливі способи захисту прав особи – власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, також прямо визначені статтею 376 ЦК України.
Частинами третьою – п`ятою статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.
Формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Ураховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України).
Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судовій практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, від 20.07.2022 у справі №923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19).
Питання визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 908/2388/21, до якої зупинявся розгляд у цій справі.
Відповідаючи на це питання, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 зазначила наступне:
“Законом встановлено, що власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем – та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).
Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.
Статтею 376 ЦК України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 ЗК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.
Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду.
На об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ (згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього). Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України.
Частиною четвертою статті 376 ЦК України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 ЦК України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
Обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва має розглядатися в контексті правового захисту права власності на земельну ділянку.
Отже, відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).
Слід з-поміж іншого зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.
Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва».
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса, що окремо встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 24.12.2009 у справі № 30/110-09-3308, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області було надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 4382,6 га. 
Вказані землі розташовані на території Чорноморської селищної ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, і в межі котрих повністю входить земельна ділянка загальною площею 3,8 га військового містечка № Чорноморське-3 за адресою: Одеська область, Лиманський (у минулому Комінтернівський, на теперішній час та далі за тексту – Одеський) район, смт. Чорноморське, вулиця Рибацька, будинок 1, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна Чабанського будинку рибалки. 
Зазначена земельна ділянка за своїм цільовим призначанням належить виключно до земель оборони, а за формою власності – до державної власності, що прямо підтверджується висновками, викладеними у постанові Вищого господарського суду України від 27.01.2014 по справі №916/1341/13.
08.12.2022 Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснено державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки загальною площею 4,0433 га, розташованої у АДРЕСА_3 , на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії Б №031728 від 1983 року (із записом у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35 від 1983 року), згідно з чим КЕВ м. Одеса надано безстрокове право користування цією земельною ділянкою із присвоєнням кадастрового номера 5122755900:02:003:0074.
Відповідно до листа КЕВ м. Одеса № 508 від 25.02.2025 та доданої фототаблиці, на земельній ділянці військового містечка № Чорноморське-3 (кадастровий номер: 5122755900:02:003:0074) знаходиться об`єкт нерухомості – буд. № 1/68 по вул. Рибацька. 
Зі схеми розміщення та технічного паспорту від 18.07.2019 вбачається, що цей будинок з прибудинковою територією розташований в межах вказаної земельної ділянки та займає її частину площею 73 кв.м. (56 кв.м. під забудовою, 56 кв.м. під основною будівлею, і 17 кв.м. - під двором).
Ураховуючи зазначені вище положення норм чинного законодавства України, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони в розумінні положень Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про оборону України", Закону України "Про Збройні Сили України", уповноваженим державою органом управління якого є Міністерство оборони України.
Матеріали справи не містять та сторонами спору не надано суду доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження зміни правового статусу та/або цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку.
Отже, передумовою надання права користування земельною ділянкою земель оборони є відповідне погодження уповноваженого органу. 
Водночас, як встановлено судом та не спростовано учасниками справи, уповноваженим органом будь-яких дозволів на припинення права постійного користування чи на будівництво на земельній ділянці військового містечка будинку рибака – не надавалося.
Будь-яких правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку забудовник не мав.
В той же час, як встановлено судом, 23.07.2019 державним реєстратором Комунального підприємства “Агенція державної реєстрації” Дунай Х.Б. протиправно прийнято рішення №47906128 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). 
Відповідно до цього рішення за Гусаковською В.П. зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 73, 1 кв.м. (житлова площа – 40 кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 1878267551227).
Для реєстрації права власності Гусаковською В.П. державному реєстратору були подані технічний паспорт, виданий 18.07.2019 ТОВ "АБТІ", довідка № 3872881 від 18.07.2019, видана ТОВ "АБТІ", в якій зазначено, що будинок рибака, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудований до 05.08.1992, а тому відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, не належить до самочинного будівництва; технічний паспорт від 05.07.2019, виготовлений ТОВ "АБТІ", довідка №1/68, видана 19.12.2018 Обслуговуючим кооперативом рибалок-любителів "Чорноморський дельфін", в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно є членом цього кооперативу та за нею закріплена ділянка АДРЕСА_4 .
Водночас, відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (надалі – Порядок) в редакції, що діяла на момент прийняття рішення державним реєстратором Дунай Х.Б. №47906128, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні), житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, мали подаватись: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, а також документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано жодними доказами відповідачем, рішення про присвоєння спірному об`єкту нерухомості адреси не приймалося; доказів сплати пайового внеску у повному обсязі ОСОБА_1 матеріали не містять, а ОК рибалок-любителів "Чорноморський дельфін" згідно відомостей з ЄДР створений як юридична особа лише в 2018.
Слід зазначити, що 31.12.2021 Міністерством оборони України на адресу Міністерства юстиції України було подано скаргу на реєстраційні дії (вих. № 407/1958) в порядку ст. 37 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”. Скарга стосувалася, у тому числі, дій державного реєстратора КП “Агенція державної реєстрації” Дунай Х.Б. щодо прийнятих рішень № 51030592, № 51029574, № 47906128. 
За результатами розгляду, пунктом 8 Наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 прийняте рішення реєстратором Дунай Х.Б. від 23.07.2019 № 47906128 про державну реєстрацію права приватної на житлове приміщення з реєстраційним номером 1878267551227, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 32510617 від 19.07.2019) було скасовано. 
Однак, на підставі договорів купівлі-продажу 1/10 та 9/10 часток від 07.02.2020, ОСОБА_3 прийняв у власність від ОСОБА_1 відповідні частки будинку рибака за адресою: АДРЕСА_1 . 
Надалі, на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2023, ОСОБА_2 прийняв у власність від ОСОБА_3 вказаний будинок рибака. 
Згодом, згідно з актом-приймання частки у статутному капіталі ТОВ “БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ” від 28.12.2023, представник товариства прийняв від ОСОБА_2 об`єкти нерухомості, зокрема, будинок рибака загальною площею 73,1 кв. м.
Таким чином, як вбачається із інформаційної довідки № 411699270 від 05.02.2025, будинок рибака за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1878267551227) наразі належить на праві приватної власності ТОВ "БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ”. 
Право власності зареєстровано на підставі акта приймання-передачі від 28.12.2023 за рішенням державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Іванова І.В. (індексний номер рішення: 71048291 від 09.01.2024).
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті.
З урахуванням відсутності дозволу власника та землекористувача (Міністерства оборони України) на здійснення будівництва, вказаний будинок рибака площею 73, 1 кв. м, побудований ОСОБА_1 та оформлений на цей час за ТОВ "БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ”, є самочинним будівництвом, оскільки будівництво будинку здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена та на якій заборонене будівництво таких споруд.
Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка військового містечка № ІНФОРМАЦІЯ_1 належить на праві постійного користування Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеса, має виключний статус земель оборони державної власності, а тому будь-яке будівництво на ній без згоди Міністерства оборони України є забороненим. Оскільки первинне рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на зведений у межах цієї ділянки будинок рибака площею 73, 1 кв.м. ( АДРЕСА_1 ) було прийняте з порушенням вимог Порядку державної реєстрації речових прав (за відсутності рішення про присвоєння адреси та доказів сплати пайового внеску, без згоди власника) і згодом скасоване Наказом Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022, подальші дії з перепродажу часток майна на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та, зрештою, оформлення права власності за ТОВ “БАЗА-СТОЯНКА “ПРИЧАЛ” (на підставі рішення реєстратора Іванова І.В. від 09.01.2024) не змінює правового режиму цього об`єкта як самочинного будівництва в силу прямої дії ст. 376 ЦК України. 
З огляду на те, що зазначена будівля займає частину військової ділянки площею 0,0157 га і чинить безпосередні перешкоди законному користувачу (КЕВ м. Одеса) та власнику (Міноборони), а легітимізація споруди поза межами ст. 376 ЦК України є неможливою, суд, керуючись усталеною практикою Верховного Суду та положеннями ч. 4 ст. 376 ЦК України і ч. 2 ст. 152 ЗК України, констатує, що належним, законним та ефективним способом захисту порушених прав держави є саме знесення вказаного самочинно побудованого нерухомого майна.
З урахуванням викладеного, суд на виконання приписів ст. 236 ГПК України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин ураховує висновки Верховного Суду, викладені в його постановах, зокрема, в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 № 908/2388/21, та доходить висновку, що належним відповідачем у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є останній набувач прав на об`єкт самочинного будівництва, який чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою – ТОВ "База-стоянка "Причал".
Суд зазначає, що учасниками справи жодними належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні 74-76 ГПК України не спростовано наведених обставин. Судові рішення, на яких ґрунтуються висновки у даній справі, набрали законної сили, мають силу преюдиції. 
Суд зазначає, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем не позбавляє власника права володіння нею, а тому ефективним способом захисту є вимога до останнього набувача майна про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва, яке має здійснюватися за власний рахунок ТОВ "База-стоянка "Причал". Оскільки ТОВ "База-стоянка "Причал" є останнім набувачем прав на об`єкт самочинного будівництва та наразі чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні спірної земельною ділянкою, то саме вказане товариство є належним відповідачем у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва. Крім того, суд зазначає, що такий спосіб захисту відповідає характеру порушення права.
Щодо критерію пропорційності.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до чітких та зрозумілих вимог чинного законодавства обов`язковою умовою використання земельної ділянки під забудову є наявність в особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів свідчить про самовільне її зайняття.
Відповідні приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для повернення самовільно зайнятої земельної ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.
В свою чергу, при придбанні майна, покупець має проявляти розумну обачність, що є стандартною діловою практикою. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення законності/незаконності, можливості/неможливості набуття права власності на відповідне нерухоме майно.
У цьому контексті господарський суд зауважує, що відповідач, перед придбанням цього об`єкту нерухомості, проявивши щонайменшу розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що будівництво цього об`єкта нерухомості відбулось за рахунок здійснення забудови земельної ділянки власності Міністерства оборони України, не відведеної для цієї мети, а відтак і про можливі негативні наслідки та ризики у разі набуття права власності на таке майно.
Натомість, проігнорувавши вимоги чинного законодавства, отримавши вказане майно, фактично взяв на себе ризики, пов`язані, у тому числі, з можливим знесенням самочинно збудованого об`єкта.
Отже, надаючи оцінку правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном, суд ураховує, що поведінка відповідача не була добросовісною.
У відповідача не було жодних законних підстав вважати, що реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно без дотримання визначеного ст. 376 ЦК порядку підміняє цей порядок та здатна легітимізувати об`єкт, самочинно збудований на земельній ділянці, що належить Міністерству оборони країни.
У даному випадку взагалі відсутнє втручання у мирне володіння майном відповідача, оскільки, як було встановлено вище, він не міг набути права власності на об`єкт самовільного будівництва, тому знесення такого об`єкту жодним чином не впливає на його право мирного володіння.
Власник земельної ділянки, звертаючись із позовною заявою про зобов`язання знести самовільно побудовану споруду, переслідує легітимну мету, оскільки дана самовільна споруда була збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, що порушує права землевласника – Збройних Сил України.
Даний захід, а саме зобов`язання знести самовільно побудовану споруду, є пропорційним визначеній меті, прямо передбачений ч. 4 ст. 376 ЦК України.
Окрім того, у суду відсутні підставі вважати, що відповідний захід становитиме для відповідача надмірний індивідуальний тягар, якщо порівнювати його зі шкодою, яка наноситься власнику земельної ділянки та суспільним інтересам.
Право на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з огляду на встановлені у цій справі обставини, гарантоване чинним законодавством України та не порушує критерію пропорційності втручання у мирне володіння майном.
Слід зазначити, що суспільний інтерес у справі № 916/1063/25 спрямований на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером 5122755900:02:003:0074 та для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності держави, яка реалізує таке право від імені Українського народу на земельну ділянку оборонного призначення, зокрема, у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням земель оборони шляхом здійснення на них самочинного будівництва й обслуговування дачних будинків та господарських споруд. 
У спорах стосовно земель оборони держава, втручаючись у право мирного володіння відповідним майном з боку приватних осіб, беручи до уваги проведення в Україні з 2014 року Антитерористичної операції (АТО) та Операції об`єднаних сил (ООС), наразі – заходів задля відсічі широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України, може захищати загальні інтереси, зокрема, у підтриманні обороноздатності, суверенітету, незалежності, територіальної цілісності, захисту життя і здоров`я людей (ст. ст. 1, 2, 3 Конституції України). 
Ці інтереси реалізуються через повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління землями оборони (Закон України “Про використання земель оборони”). 
Зайняття приватними особами таких земельних ділянок усупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст. 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей, які проживають на її території. 
З огляду на викладене, в даному конкретному випадку, загальний інтерес всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності держави Україна, захисту життя і здоров`я людей проживаючих на її території, задоволення суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права державної власності, захист такого права у цій справі переважає приватний інтерес відповідача у збереженні права на нерухоме майно.
Крім того, враховуючи приписи ч. 2 ст. 216 ЦК України відповідач не позбавлений можливості заявити позов про відшкодування винною стороною завданих останньому збитків.
Інші доводи сторін не спростовують висновків, до яких дійшов суд.
При цьому, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України".

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. 

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити. 
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” (67570, Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Чорноморське(з), вул. Рибацька, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 41594267) усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітряних Сил, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи: 00034022) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса (65058, м. Одеса, вул. Незалежності, буд. 18; ідентифікаційний код юридичної особи: 08038284) частиною земельної ділянки (0,0073 га) з загальної площі 4,0433 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, військове містечко № Чорноморське-3, за адресою: вул. Рибацька, буд. 1, смт. Чорноморське, Одеський район (кол. Лиманський район), Одеська область, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 73,1 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що розташований за адресою: вул. Рибацька, буд. 1/68, смт. Чорноморське, Одеський район (кол. Лиманський район), Одеська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1878267551227, шляхом його знесення за власний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” (67570, Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Чорноморське(з), вул. Рибацька, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 41594267).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “База-Стоянка “Причал” (67570, Одеська обл., Одеський р-н, селище міського типу Чорноморське(з), вул. Рибацька, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 41594267) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса (65058, м. Одеса, вул. Незалежності, буд. 18; ідентифікаційний код юридичної особи: 08038284) витрати зі сплати судового збору у сумі 2422, 40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 17 липня 2026 року.  

Суддя О.О. Мусієнко