ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2026 року  	м. Ужгород	№ 260/3044/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, проспект Повіпрофлотський, буд 28, ЄДРПОУ 07834530), яким просить суд:
-Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, виплаченого 09.04.2026 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25
-Зобов`язати Національноий університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, виплаченого 09.04.2026 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25, відповідачем було виплачено грошове забезпечення. Однак при цьому передбачену законодавством компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення протиправно не виплачено. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
27 травня 2026 року представником відповідача, через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що позивач проходив військову службу в Національному університеті оборони України до 13.12.2023, після чого був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Відповідач вказав, що під час звільнення з позивачем було проведено остаточний розрахунок, будь-яких заперечень чи скарг щодо його проведення останній не висловлював. Також відповідач зазначив, що на виконання рішення суду у справі № 260/967/25 позивачу було здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення в сумі 163 577,54 грн., після чого позивач звернувся з новим позовом про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні.
Відповідач наголосив, що правові підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів у даному випадку відсутні, оскільки така компенсація відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» застосовується лише щодо доходів, які були нараховані, але своєчасно не виплачені. На його думку, спірні суми були визначені лише на підставі судового рішення та виплачені після його виконання, а тому не є нарахованими, але простроченими виплатами у розумінні зазначеного Закону. Крім того, відповідач зазначив, що після виключення позивача зі списків особового складу університет припинив із ним службові правовідносини, а також звернув увагу на особливості фінансування військового навчального закладу в умовах воєнного стану. З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 262 КАС України
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського у період з 06.03.2020 по 13.12.2023. Після звільнення позивач дійшов висновку, що відповідачем не було проведено повний розрахунок належного йому грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25 позов було задоволено: суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за період з 14.03.2020 по 18.07.2022, а також зобов`язав відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату зазначених сум.
На виконання вказаного судового рішення відповідач 09.04.2026 здійснив перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення у сумі 163 577,54 грн, що підтверджується банківськими документами. Позивач вважає, що фактичний розрахунок із ним був проведений лише 09.04.2026, тобто після набрання законної сили судовим рішенням, яким встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати належних сум.
Посилаючись на положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позивач зазначає, що відповідач, здійснивши виплату основної суми грошового забезпечення, не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Саме невиплата такої компенсації стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року за №2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку №159.
Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
З аналізу норм Закону №2050-III та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що грошове забезпечення є доходом, а у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону №2050-III формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1, 3 Закону №2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі №803/203/17, від 14.05.2020 року у справі №816/379/16, від 30.09.2020 року у справі №280/676/19 та від 13.09.2021 року у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19 та ухвалах Верховного Суду від 05.03.2024 року у справі №240/30946/21, від 07.03.2024 року у справі №120/12219/23, від 18.03.2024 року у справі №120/8449/23 та інші.
Узагальнення наведених норм дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків його виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Як свідчать матеріали справи, відповідач на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25 відповідач здійснив перерахунок грошового забезпечення позивача, та нарахував 163 577,54грн.
Відтак, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з невиплаченого грошового забезпечення за період з 14.03.2020 року по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норми, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, проспект Повіпрофлотський, буд 28, ЄДРПОУ 07834530), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, виплаченого 09.04.2026 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25
Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, виплаченого 09.04.2026 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 у справі № 260/967/25 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Ю.Ю.Дору