Справа № 211/6846/25
Номер провадження № 2/194/207/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання – Єрмолаєвої А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/11090561-SP від 03.08.2021 року, в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 18724,08 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. 
Заявлені вимоги мотивує тим, що 03.08.2021 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № 002/11090561-SP про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписанням якого відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку. Строк дії договору становить 365 днів. 28.02.2024 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № HI/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18724,08 грн., з яких: 9989,774 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 8734,31 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 0 грн. - загальна заборгованість по комісії; 0 грн. - пеня/штрафи.
Відповідно до ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2025 р., дану справу було передано за підсудністю до Тернівського міського суду Дніпропетровської області.
04.12.2025 р. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Позивач в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача.
Відповідач повідомлений про розгляд справи згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав.
Відповідач не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що позивач вказує, що 03.08.2021 р. між ТОВ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № 002/11090561-SP про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб підписанням якого відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку. Строк дії договору становить 365 днів.
Також позивачем надано договір факторингу № НІ/11/16-Ф, акт прийому-передачі прав вимоги та реєстр прав вимог, з якого вбачається включення відповідача до переліку осіб, право вимоги до яких передано новому кредитору.
Крім того, до матеріалів справи долучено довідку АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до Заяви-Анкети № 536545 за номером кредитного договору № 002/11090561-SP від 03.08.2021 р.
Позивачем також надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого визначено загальний розмір заборгованості відповідача, що складається із суми основного боргу (тіла кредиту) та нарахованих процентів.
Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 77, статті 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.
Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Пунктом 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію заяви № 536545 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».
Заява про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» від 03.08.2021 р., яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Додана до позовної заяви письмові докази не містять інформації про те, у якому саме розмірі відповідачу було встановлено кредитний ліміт, який позивач просить стягнути як заборгованість за кредитом, процентна ставка не зазначена. Отже, сама по собі підписана заява про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами. Разом з тим, надана до матеріалів справи заява № 536545 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» містить лише волевиявлення відповідача щодо приєднання до умов Публічної пропозиції. Це частина механізму укладання договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) також висловив аналогічну правову позицію про те, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво - і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Надана позивачем заява містить паспортні та анкетні дані відповідача, а також його підпис.
Водночас, заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які відомості стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов. В заяві відсутні дані про розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.
Матеріали справи не містять кредитного договору № 002/11090561-SP від 03.08.2021 р., укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 , заборгованість по якому позивач просить суд стягнути, що позбавляє суд можливості встановити істотні умови правочину, наявність договірних відносин між сторонами, а також факт виконання зобов`язань , неможливо встановити точну суму боргу, відсотки та строки повернення.
Долучена до матеріалів справи довідка (а.с.6) з АТ «ТАСКОМБАНК підтверджує лише факт належності карткового рахунку відповідачу та дату його відкриття, однак не містить відомостей про суму кредитних коштів, дату їх зарахування на рахунок відповідача, факт фактичного отримання та використання кредитних коштів.
Таким чином, надана довідка підтверджує лише технічний факт існування рахунку, однак не підтверджує обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, а саме факт надання кредиту, його розмір та умови користування ним.
Окремо слід зазначити, що у долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № 002/11090561-SP від 03.08.2021 р. складеним позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначено лише розмір заборгованості за тілом кредиту, відсоткам без зазначення будь-яких розрахунків (а.с. 7). В той час як обґрунтований розрахунок по кредиту повинен містити деталізовану інформацію про структуру боргу, чіткі дати нарахувань, початкову суму кредиту, процентну ставку та розмір нарахованих штрафів (пені). Він має бути оформлений у вигляді таблиці, що відображає рух коштів, залишок основного боргу («тіло») та нараховані відсотки на певну дату.
Основні складові розрахунку заборгованості: загальний розмір заборгованості (сума основного боргу, відсотків, комісій та штрафів); тіло кредиту: сума залишку основного боргу, яка була взята позичальником; проценти за користування: сума, нарахована відповідно до відсоткової ставки за період; штрафні санкції: пеня, штрафи, неустойка (якщо передбачені та нараховані); хронологія платежів: Дата та сума кожного внесеного платежу, а також черговість їх зарахування; посилання на договір: Номер та дата кредитного договору. Розрахунок має підтверджувати, що заборгованість виникла саме через невиконання умов конкретного договору.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором є обчисленням з використанням математичних дій, який має ґрунтуватися на основі інформації про користування відповідачем банківськими послугами, що фіксуються на особовому рахунку клієнта (клієнтський рахунок), та на умовах, передбачених відповідним договором.
Таким чином розрахунок містить лише кінцеві суми основного боргу, процентів та загальної заборгованості без зазначення порядку їх обчислення, руху коштів по рахунку, дат та розміри проведених нарахувань, платежів боржника ( якщо такі є), а також не відображає змін у структурі заборгованості протягом зазначеного періоду, що унеможливлює перевірити нарахування вказаних сум в межах строку дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки, врахування платежів відповідача на погашення боргу. 
Також слід зазначити, що вказаний розрахунок складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором за період з 28.02.2024 по 30.04.2025, в той час, як договір укладено 03.08.2021 р. Будь яких розрахунків за період з дати укладення договору з 03.08.2021 по 28.02.2024 суду не надано.
Розрахунок заборгованості, яка надана суду позивачем, не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.
Посилання позивача на цей розрахунок як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
На думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався представником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин та наявності заборгованості.
В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18 вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами.
Суд зазначає, що на підтвердження вимог позивачем не надано виписки з рахунку відповідача, яка б містила відомості про рух коштів, розмір отриманого кредиту, здійснені платежі та залишок заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є достатнім доказом наявності та розміру заборгованості, оскільки є односторонньо складеним документом та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. За відсутність виписки суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість наведеного позивачем розрахунку, факт виникнення заборгованості та правильність її визначення.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу та у який саме спосіб, руху коштів на відкритому рахунку, перевірити розмір нарахованої суми боргу не є можливим.
За таких обставин доводи позивача щодо розміру нарахованої заборгованості не підтверджені жодними належними та достатніми доказами. 
Водночас суд оцінює надані докази у їх сукупності. Договір факторингу, акт прийому-передачі прав вимоги та реєстр прав вимог підтверджують перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача, однак не звільняють позивача від обов`язку довести факт виникнення самого кредитного зобов`язання, отримання відповідачем кредитних коштів та розмір заборгованості.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень
Крім того, за змістом ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), як це унормовано положеннями ч. 1ст. 1077 ЦК України.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
Сам факт укладення договору факторингу та передачі права вимоги не звільняє позивача від обов`язку довести існування первісного зобов`язання, його зміст та розмір заборгованості. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заборгованості у заявленому розмірі, суду не надано. Разом з тим, такий договір не є доказом виникнення зобов`язання відповідача перед первісним кредитором та не підтверджує умов кредитування, розміру наданих кредитних коштів, порядку їх повернення, розміру процентної ставки та інших істотних умов договору. Оскільки первісний кредитний договір № 002/11090561-SP від 03.08.2021 року, на підставі якого виникло право вимоги, до матеріалів справи не надано, суд позбавлений можливості встановити факт виникнення зобов`язання, його зміст та обсяг прав, які могли бути відступлені за договором факторингу. Відступлення права вимоги не підтверджує нового зобов`язання, а тому новий кредитор зобов`язаний довести не лише факт переходу до нього права вимоги, а й існування самого права вимоги у первісного кредитора на момент його відступлення.
Враховуючи, що матеріали справи не містять кредитного договору № 002/11090561-SP від 03.08.2021 року, заборгованість по якому позивач просить стягнути, наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.
Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому розмірі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на сторону позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611, 625-631,1046,1049,1054 ЦК України, ст.ст.12,13,141, 258-259, 263, 264, 265, 272, 273, 274-279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Є. Хоменко