ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Біньковська Н.В.

13 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/8348/25 пров. № А/857/24999/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі № 300/8348/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
17.11.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просила суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області №926160812668 від 21.10.2025р. про відмову у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII; 
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII з дати звернення (13.10.2025р.), з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Департаментом фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13.10.2025р. №1068/04-24/47 та від 13.10.2025р. №1069/04-24/47. 
Рішенням Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, з 12.07.2012р. - 09.03.2021р. отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723 від 16.12.1993р., що підтверджується протоколом від 12.07.2012р. №11247 (а.с.13-14, 48, 55, 56).
З 09.03.2021р. позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
13.10.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, до якої додала довідки про складові заробітної плати державного службовця №1068/04-24/47 і №1069/04-24/47 від 13.10.2025р. (а.с.64-65).
Дана заява за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.10.2025 №926160812668 позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу”. Оскільки, при переведені зменшується розмір пенсії та проведення перерахунків пенсії державним службовцям яким пенсії призначались раніше, по новій довідці чинним законодавством не передбачено.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.90 Закону України «Про державну служб» № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016р. передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До 01.05.2016р. діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-XII.
Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» видно, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2024р. – 31.12.2024р. – не менше 31 року.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі) така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби.
За змістом п.8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, тобто відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.
Відповідно до п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу»№889-VIII з 01.05.2016р. втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і п.12 цього розділу.
За приписами п.10 – п.12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» № 889-VIII чітко визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993» р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
ч.1 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2023р. у справі № 580/3805/22 дійшов висновків, що розділ XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу», ст. 37 Закону України «Про державну службу» не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» особам, яким до 01.05.2016р. ( дата набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889- VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу».
Таким чином, оскільки позивач раніше отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує на даний час за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком в межах дії Закону України «Про державну службу», оскільки за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом.
ОСОБА_1 відповідає вимогам п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ а саме, наявний:
-понад 37 років страховий стаж;
- понад 20 років стажу державної служби (понад 27 років станом на 01 травня 2016 року)
-пенсійний вік ( 72 роки)
Отже, право на пенсію державного службовця за позивачем збережено.
Попереднє отримання пенсії державного службовця не припиняє права повторно перейти на цей вид пенсії
Колегія суддів вважає, що пенсійний фонд протиправно відмовив позивачу в переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за Законом України № 889 «Про державну службу» з тієї підстави, що після переведення пенсія буде меншою. Оскільки, економічна недоцільність не є передбаченою законом підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії.
Що стосується відмови пенсійного органу в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за Законом України № 889 «Про державну службу» з тієї підстави, що перерахунок раніше призначених пенсій по новій довідці про заробітну плату не передбачено Законом України № 889 «Про державну службу», з 03.07.2012р. позивач отримувала пенсію державного службовця апеляційний суд зазначає наступне.
Зокрема, колегія суддів не погоджується з висновками пенсійного органу з якими погодився суду першої інстанції про те, що звернення позивача фактично стосується перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця, позивач уже реалізувала право на пенсію державного службовця, а тому її звернення фактично спрямоване на перерахунок раніше призначеної пенсії за новими довідкам, який чинним законодавством не передбачений.
Предметом цього спору є реалізація права позивача на переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця, право на яку за нею збережено п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідає всім установленим законом умовам для призначення пенсії державного службовця. 
Отже, спір стосується не існування такого права, а способу його реалізації.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується державою та включає право на пенсійне забезпечення у випадках, визначених законом.
За змістом ст.ст. 3, 8, 22 та 46 Конституції України право на соціальний захист є одним із фундаментальних соціальних прав людини, а його реалізація повинна бути реальною та ефективною. Під час застосування норм законодавства суд повинен виходити із принципу верховенства права, який передбачає не формальне, а практичне й ефективне забезпечення прав людини.
Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 у справі № 3-132/2018р. (5462/17) ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України п.п.1 п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889 визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним), у частині в якій воно унеможливило здійснення перерахунку пенсії, призначених відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ із змінами. При цьому, наголосив на обов`язку Верховної ради України внести відповідні зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсії, призначених за зазначеною нормою, з врахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності і висновків цього рішення.
Тобто, Конституційний суд України наголосив на необхідності забезпечення реальної реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців. 
Колегія суддів враховує, що після ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду законодавець не врегулював механізму реалізації права осіб, за якими п.10 та п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII збережено право на пенсію державного службовця.
З моменту ухвалення Рішення КСУ від 23.12.2022р. № 3-р/2022, яким відновлено право на перерахунок пенсій держслужбовців, у позивача виникло законне «легітимне очікування» на отримання соціальної виплати в належному (перерахованому) розмірі.
Разом із тим, відсутність детального нормативного механізму не може бути достатньою підставою для повної відмови особі у реалізації права, яке прямо гарантоване законом.
Європейський суд з прав людини у рішеннях «Кечко проти України», «Пічкур проти України», «Суханов та Ільченко проти України» сформулював правову позицію, відповідно до якої якщо чинне законодавство надає особі право на певну соціальну виплату і така особа відповідає встановленим законом умовам, у неї виникає легітимне очікування на отримання цієї виплати, що становить майновий інтерес у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, колегія суддів вважає, що відмова пенсійного органу в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком за Законом України № 889 «Про державну службу» за наявності законного права є непропорційним втручанням держави у право на мирне володіння моїм майном (соціальними виплатами), що прямо порушує ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач звернулась із заявою до пенсійного органу не про перерахунок пенсії, а з заявою про переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889 «Про державну службу»
Як видно з матеріалів справи позивач надав пенсійному органу легітимні оновлені довідки про заробітну плату від 13.10.2025р. №1068/04-24/47 та від 13.10.2025р. №1069/04-24/47., які містять чіткі цифри (оклад, ранг, надбавки). та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця, висловив бажання на встановлення пенсії державного службовця у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, вказаної в довідках. На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому, пенсійний орган жодних заперечень щодо змісту та форми довідок, підстав їх видачі, періодів за який вказана заробітна плата для призначення пенсії не надав.
Апеляційний суд звертає увагу, що механізм обрахунку є незмінним — це відсоткове співвідношення від сум у довідці, яке вже було зафіксоване ПФУ при первинному призначенні пенсії позивачу. Алгоритм є стандартною арифметичною дією.
При вирішенні спору, колегія суддів враховує правову позицію Верховного суду від 27.01.2023р. у справі № 340/4184/21, що стосується обчислення розміру пенсії із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне пенсійне страхування.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відмова пенсійного органу у переведенні на пенсію за віком за відсутність правового механізму є протиправною та такою, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Законодавчий механізм відновлено безпосередньо з моменту ухвалення Рішення КСУ від 23.12.2022 № 3-р/2022 шляхом повернення правового регулювання до ст.37 Закону України „Про державну службу“ № 3723-XII. Відсутність підзаконного акта Кабінету Міністрів України є виключно проявом бездіяльності законодавчої та виконавчої влади, яка, відповідно до сталої практики ЄСПЛ (справа „Кечко проти України“), не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на соціальний захист та мирне володіння майном. 
Водночас, невиконання державою обов`язку щодо належного законодавчого врегулювання не може покладати негативні наслідки на особу. Тлумачення норм права, за якого особа формально має право на пенсію державного службовця, однак позбавлена можливості його реалізувати через відсутність спеціального механізму, фактично нівелює зміст права, гарантованого законом, що суперечить ст.ст.3, 8, 22 та 46 Конституції України.
Враховуючи висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ, від 28 лютого 2023 року в справі № 520/6418/21, від 19 березня 2025 року в справі №300/936/23, від 17 вересня 2025 року в справі №560/5257/22, колегія суддів погоджується, що судова гілка влади не може підміняти собою органи виконавчої чи законодавчої влади. При цьому, Верховний Суд у своїх висновках не заперечував наявності самого права особи на перерахунок пенсії, а лише констатував відсутність підзаконного механізму. 
Зокрема, відсутність підзаконного механізму є наслідком невиконання державою своїх позитивних зобов`язань. Застосування цієї позиції як безумовної підстави для відмови у позові фактично перекладає тягар негативних наслідків бездіяльності державних органів на приватну особу (позивача), що прямо суперечить принципу верховенства права (ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України). Верховний Суд жодним чином не обмежував суди першої та апеляційної інстанції у правомочності застосовувати ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надання ефективного індивідуального захисту у випадках, коли такий захист є практично можливим на підставі матеріалів справи.
З урахуванням методу розрізнення обставин, колегія суддів наголошує, що дане судове рішення ґрунтується на оцінці конкретних обставин справи та наявних у ній доказів. Наявність у матеріалах справи чинних, належних чином оформлених довідок про заробітну плату з конкретними числовими показниками дозволяє суду зобов`язати пенсійний орган виконати разову арифметичну дію щодо конкретної особи ОСОБА_1 . Зокрема, здійснити переведення та виплату пенсії по віку згідно Закону України «Про державну службу» № 889 з дати звернення 13.10.2025р. з визначенням розміру пенсії за наданими довідками про складові заробітної плати для призначення пенсій державного службовця.
Як видно з практики Європейського суду з прав людини, судовий захист має бути ефективним, а не «теоретичним чи ілюзорним».
Таким чином, з метою забезпечення реального, а не ілюзорного судового захисту, колегія суддів вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки наявні у справі докази дозволяють здійснити перерахунок без створення нових правових норм.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення слід скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року у справі № 300/8348/25 – скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області №926160812668 від 21.10.2025р. про відмову у перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області здійснити переведення та виплату пенсії по віку ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII з дати звернення (13.10.2025р.), з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Департаментом фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 13.10.2025р. №1068/04-24/47 та від 13.10.2025р. №1069/04-24/47. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 422,50 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні п`ятдесят копійок) що сплачений згідно платіжної інструкції №38 від 14.11.2025р та за подання апеляційної скарги в сумі 3 633,75грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні сімдесят п`ять копійок), що сплачений згідно квитанції 2.628751131.1 від 21.04.2026р.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель