Справа №345/3270/26 
Провадження № 2/345/2477/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді   Онушканича В. В.
з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.
позивачки     ОСОБА_1 
представника позивачки   ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про розірвання спадкового договору,

в с т а н о в и в:
Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, а саме просить розірвати спадковий договір, укладений 09.07.2008 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., а також зобов`язати приватного нотаріуса Тихан О.М. зняти заборону на відчуження предмета договору – квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2008 року між ОСОБА_1 (відчужувачем) та ОСОБА_3 (набувачем) був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. Відповідно до умов зазначеного договору позивач передала відповідачу право на набуття у власність після смерті позивача квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.6 спадкового договору відповідач зобов`язався: забезпечувати позивача належними лікувальними засобами згідно з рецептами лікарів незалежно від їх вартості; забезпечувати лікування у лікувальних закладах, проводити дрібний ремонт квартири, у разі смерті позивача здійснити її поховання. Право власності на квартиру повинно перейти до відповідача лише у разі належного виконання ним умов спадкового договору. Проте відповідач належним чином свої обов`язки не виконує. Позивач постійно хворіє, потребує лікування та придбання лікарських засобів.
Крім того, позивач зазначає, що 20.08.2009 року було складено акт про затоплення квартири позивача. Незважаючи на це, відповідач жодних ремонтних робіт у квартирі не провів, належної допомоги позивачу не надавав, лікування та забезпечення медикаментами фактично не здійснював. Таким чином, відповідач істотно порушує умови спадкового договору, що є підставою для його розірвання у судовому порядку. Тому позивачка змушена звернутися із вищевказаним позовом до суду.
Відповідач подав відзив на позов. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач наголошує, що спадковим договором, окрім обов`язків набувача визначено конкретну підставу для розірвання договору, а саме: невиконання набувачем розпорядження відчужувача. З аналізу змісту позовної заяви та додатків до неї, можна зробити висновок, що позов містить тільки загальні твердження про невиконання спадкового договору, однак не містить доказів невиконання розпоряджень позивача, також відсутні докази факту звернень до відповідача з розпорядженням виконати обов`язок за спадковим договором.
Відповідач зазначає, що позов не містить дати розпоряджень, змісту розпоряджень, доказів отримання відповідачем таких розпоряджень та будь-яких доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою придбати лікарські засоби за рецептом, забезпечити лікування або провести дрібний ремонт квартири. Медичні документи, долучені до позовної заяви, лише підтверджують стан здоров`я позивача, однак не підтверджують факту порушення умов договору відповідачем. Також неможливо встановити чи лікарські засоби (чеки на які додані до позову) стосуються справи та були придбані саме для лікування позивача. За відсутності доказів повідомлення відповідача неможливо дійти беззаперечного висновку про вину відповідача та його бездіяльність. Позивач не може бути звільнений від обов`язку доказування лише з підстав посилання на похилий вік або стан здоров`я.
Також незрозумілою є позиція позивача щодо Акту про затоплення квартири АДРЕСА_1 від 20.08.2009 року. Як зазначено в Акті винуватцем затоплення є квартира АДРЕСА_2 цього будинку, а відповідач не є власником і не проживає у кв АДРЕСА_2 , тому вважає, що даний акт не стосується даного спору, а правовідносини, що виникають з цього акту є окремим спором між винуватцем затоплення та позивачем, у якому саме винуватець повинен був відшкодувати нанесену шкоду майну позивача. Отже, подані позивачем докази не підтверджують належними доказами факту невиконання відповідачем умов спадкового договору. За таких обставин вважає, що відсутні правові підстави для його розірвання. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.
Представник позивачки подала відповідь на відзив. Зазначає, що з аргументами відзиву не погоджується з огляду. Доводи відповідача про те, що позивач повинна була щоразу звертатися до нього із проханням придбати лікарські засоби чи забезпечити лікування, є безпідставними та не ґрунтуються ні на умовах спадкового договору, ні на положеннях чинного законодавства. Спадковим договором від 09 липня 2008 року сторони вже визначили перелік конкретних обов`язків набувача, які підлягали виконанню ним протягом життя відчужувача. Договір не містить жодної умови про те, що виконання таких обов`язків ставиться у залежність від попереднього письмового чи усного звернення позивача. Сам по собі факт відсутності окремих звернень не свідчить про належне виконання відповідачем своїх договірних обов`язків та не звільняє його від їх виконання.
Натомість матеріалами справи підтверджується, що позивач тривалий час хворіє, потребувала лікування та медикаментів, однак відповідач передбачених договором обов`язків не виконував, лікування не забезпечував, лікарських засобів не придбавав, дрібний ремонт квартири після її затоплення не здійснив. Відповідач не подав суду жодного належного та допустимого доказу виконання будь-якого із взятих на себе зобов`язань. Доводи відповідача про те, що позивачем не доведено невиконання ним умов спадкового договору, є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень спадкового договору і статті 1308 Цивільного кодексу України. Жодною умовою спадкового договору не передбачено, що виконання відповідачем зазначених обов`язків залежить від попереднього письмового чи усного звернення позивача або отримання ним окремих вказівок щодо кожного випадку придбання лікарських засобів чи організації лікування.
Безпідставними є також доводи відповідача про те, що акт про затоплення квартири від 20.08.2009 року не має жодного відношення до предмета спору. Зазначений акт подано до суду не як самостійну підставу для розірвання спадкового договору, а як належний доказ виникнення обставин, за яких відповідач повинен був виконати один із прямо передбачених договором обов`язків, а саме — провести дрібний ремонт квартири позивача. Саме після затоплення квартири виникла необхідність у проведенні відповідних ремонтних робіт, однак відповідач, всупереч умовам спадкового договору, жодних дій щодо виконання цього обов`язку не вчинив, що є ще одним підтвердженням неналежного виконання ним умов спадкового договору. Отже, наведені у відзиві доводи не спростовують викладених у позовній заяві обставин, не підтверджують належного виконання відповідачем взятих на себе договірних обов`язків та не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність підстав для розірвання спадкового договору відповідно до статті 1308 Цивільного кодексу України. Відзив відповідача не містить жодного належного чи допустимого доказу, який би спростовував викладені у позовній заяві обставини або підтверджував належне виконання ним умов спадкового договору, а тому наведені у ньому доводи мають характер припущень та суб`єктивного тлумачення умов договору і норм матеріального права.
Відповідач подав заперечення. Зазначає, що ні позовна заява, ні відповідь на відзив не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача із конкретними розпорядженнями щодо придбання лікарських засобів відповідно до рецептів лікарів, забезпечення лікування у лікувальному закладі чи проведення дрібного ремонту квартири. Не зазначено дати таких розпоряджень, їх змісту, способу доведення до відома відповідача, а також не подано жодного доказу того, що відповідач отримав такі розпорядження та свідомо ухилявся від їх виконання.
Доводи, наведені позивачем у відповіді на відзив, ґрунтуються на помилковому припущенні, що ненадання відповідачем доказів виконання спадкового договору свідчить про його невиконання. Такий підхід суперечить ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до якої саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Ненадання відповідачем доказів виконання договору саме по собі не є належним і достатнім доказом порушення договору та не підтверджує невиконання відповідачем розпоряджень відчужувача. Позиція відповідача полягає в тому, що особа, яка просить суд розірвати спадковий договір через невиконання розпоряджень відчужувача, повинна довести факт існування таких розпоряджень, доведення їх до відома набувача та їх невиконання.
Відповідач зазначає, що відповідь на відзив не містить жодних нових обставин чи належних доказів, які б спростовували доводи відповідача або усували недоліки позовної заяви. Позивач не довів існування конкретних розпоряджень відчужувача, факт доведення їх до відома відповідача та їх невиконання. За відсутності таких доказів правові підстави для задоволення позову відсутні.
Також позивачка надіслала на адресу суду додаткові письмові пояснення. Зазначає, що відповідач систематично не виконує свої обов`язки за спадковим договором, а також здійснює на неї психічний тиск. Під час їхніх особистих зустрічей та телефонних розмов відповідач (племінник, похресник) неодноразово відкрито заявляв про відмову надати їй допомогу та оплачувати лікування, посилаючись на відсутність грошей через навчання та цинічно пропонував їй продати інше її майно (хату в селі), щоб мати кошти на ліки.
Позивачка наголошує, що відповідач прямо заявляв їй, що він не зобов`язаний її доглядати чи лікувати. Відмовляється надалі обговорювати її здоров`я та звинувачував її в маніпуляціях через її хвороби. Окрім того відповідач вимагав переоформити майно на нього як «подарунок», не чекаючи виконання умов договору. Позивачка зазначає, що з боку відповідача та його матері (сестри позивачки) відбувається постійне вимагання її нерухомого майна (квартири, хати, городу, земельного паю) та навіть пенсії позивачки. Оскільки сенс спадкового договору полягає саме в отриманні лікування та проведення дрібного ремонту квартири в обмін на майно після смерті позивачки, а відповідач цинічно та ультимативно відмовився від виконання цих обов`язків та здійснює на позивачку морально-психологічний тиск, що погіршує стан її здоров`я (позивачка є особою з інвалідністю 2-ї групи), позивачка просить розірвати вказаний спадковий договір.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив.
Позивачка пояснила, що відповідач є її племінником, з яким вона уклала спадковий договір. Відповідач добре знав про обов`язки, які він взяв на себе за цим договором. Коли вона зверталась до відповідача з проханням купити їй необхідні ліки, то він відмовлявся це робити, мотивуючи це тим, що коштів на це він не має і що вона ним маніпулює. Також вона повідомляла свого племінника про затоплення її квартири, але він їй нічим не допоміг і ремонт в квартирі вона зробила за власний кошт. Зверталась вона до відповідача як усно при зустрічі, так і за допомогою телефонного зв`язку. На даний час вона отримує малу пенсію і потребує сторонньої допомоги, яку відповідач їй не забезпечує. Тому позивачка та її представник просять позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить повністю відмовити.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не прибула, жодних заяв по суті спору не подавала.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та її представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. і зареєстрований в реєстрі за №45187 (а.с. 4). П.1 договору передбачено, що ОСОБА_1 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Згідно з положеннями, викладеними у ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.
Відповідно до п. 6 спірного спадкового договору, за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки:
6.1.забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості та лікуванням в лікувальних закладах;
6.2. проводити дрібний ремонт квартири;
6.3. в разі смерті відчужувача поховати її (а.с.4).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1308 ЦК України та п. 8 вказаного договору, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувана у разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача.
За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 651 ЦК України зазначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У світлі наведених у ч. 1 ст. 1308 ЦК України та п. 8 укладеного між сторонами спадкового договору підстав для його розірвання, позивач зобов`язана довести невиконання відповідачем умов даного договору.
Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі №347/853/18 (провадження №61-10970св19), від 25 січня 2023 року у справі №716/2395/21 (провадження №61-11315св22), від 21 листопада 2023 року у справі №642/4184/21 (провадження №61-9916св23).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 грудня 2020 року в справі №607/5404/18 (провадження № 61-18654св19) дійшов висновку, що «вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».
За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Як вказувалося вище, умовами спадкового договору передбачено, зокрема, обов`язок набувача майна забезпечення позивача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості та лікуванням в лікувальних закладах, проводити дрібний ремонт квартири.
Водночас позивачка, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів невиконання відповідачем умов спадкового договору. Так, для розірвання спадкового договору відчужувач повинен довести не лише факт ненадання допомоги, але й те, що він звертався до набувача з вимогою (розпорядженням) про забезпечення (зокрема, ліками, продуктами тощо), а набувач ухилився від виконання такої вимоги, що узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі №243/4527/23, від 19 листопада 2025 року у справі №755/5483/21, а також у постанові від 23 грудня 2025 року у справі №344/3762/22. У постанові Верховного Суду від 19.11.2025 у справі № 755/5483/21 зазначено, що відсутність доказів звернення відчужувача до набувача з повідомленням про необхідність забезпечення конкретними ліками чи продуктами виключає вину набувача у їх ненаданні. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.03.2025 у справі № 243/4527/23, де суд вказав, що позивач має надати докази звернення до відповідача з вимогою про забезпечення ліками, яку останній не виконав.
Позивачка не надала суду жодного належного доказу (письмового звернення, електронного повідомлення, скріншотів листування у соціальних мережах, показань свідків про усну вимогу), який би підтверджував, що вона зверталася до відповідача із конкретними розпорядженнями (наприклад, надати ліки за певним рецептом, сплатити рахунок, провести ремонт у квартирі), а відповідач відмовив їй у цьому.
Долучені до матеріалів справи медичні документи (виписки із медичних карт стаціонарного хворого, консультаційні висновки спеціалістів), фіскальні чеки підтверджують, що позивачка хворіє, самостійно відвідувала медичні заклади, проходила обстеження та купувала ліки. Водночас позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталася до відповідача з вимогами про забезпечення її необхідними лікувальними засобами згідно з наданими рецептами, а відповідач свідомо ухилився від виконання розпоряджень відчужувача та не забезпечив виконання обов`язків перед відчужувачем, обумовлених спадковим договором. Відсутність поінформованості набувача свідчить про відсутність його вини у невиконанні відповідних дій (частина друга статті 614 ЦК України).
Щодо долученого до матеріалів справи акту від 20.08.2009 року, складеного комісією КП «ЖЕО №1», відповідно до якого під час огляду системи водопостачання і водовідведення в квартирах АДРЕСА_3 і квартирі АДРЕСА_4 було видно сліди затоплення. Так, вказаним актом підтверджується факт затоплення квартири позивача у серпні 2009 року. Проте жодних доказів, які б підтверджувати звернення позивача до відповідача із розпорядженням про проведення дрібного ремонту у квартирі, до матеріалів справи не долучено. Клопотань про витребування письмових доказів чи про допит у судовому засіданні свідків стороною позивача також не було заявлено.
Покликання позивача, що відповідач відверто нехтує своїми обов`язками є голослівними та не підтверджені жодними доказами.
З урахуванням встановлених у цій справі обставин, а також доказів, наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, змісту спадкового договору, поведінки його сторін, суд приходить до висновку, що непоінформованість набувача про безпосередні потреби й розпорядження відчужувача свідчить про відсутність його вини у невчиненні відповідних дій, передбачених спадковим договором (частина друга статті 614 ЦК України). Матеріали справи не містять належних, достовірних та достатніх доказів, які б могли свідчити про невиконання відповідачем розпоряджень відчужувача, які б давали підстави для розірвання спадкового договору, що укладений 09.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Також суд враховує, що виходячи із положень ст. 1254 і ст.ст. 1302, 1308 ЦК України випливає, що принцип свободи скасування заповіту на спадковий договір, який є двостороннім правочином - не поширюється.
Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що стороною позивача в судовому засіданні не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, ст.ст. 525,651, 1302, 1305,1308 ЦК України та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, що укладений 09.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 14.09.2026 року.

Суддя         Володимир ОНУШКАНИЧ