ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2026 року справа №200/4005/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі №200/4005/22 (головуючий І інстанції Бабіч С.І. ) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі- відповідач), в якому просив суд:
визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.06.2016 року протиправними;
зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 і сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.06.2016 року.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 року замінено відповідача у даній справі - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - заявник, боржник).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 року у даній справі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року у справі № 200/4005/22 залишено без змін.
31.12.2025 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої він просить змінити спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року у справі № 200/4005/22 із зобов`язання поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.06.2016 року по 31.05.2024 року у розмірі 232 482,16 гривень.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року заяву представника позивача про зміну способу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4005/22 задоволено.
Судом змінено спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року у справі № 200/4005/22 із зобов`язання поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.06.2016 року по 31.05.2024 року у розмірі 232 482 (двісті тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гривні 16 (шістнадцять) копійок.
Відповідач, не погодившись з цією ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити судове рішення про відмову у задоволенні заяви. 
В скарзі зазначає, зокрема, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення. 
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20, а також ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17 та від 07 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Відповідно до частин 1, 3 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. 
Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
Головним управлінням, на виконання рішення суду, ОСОБА_1 виконано розрахунок заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.06.2016 по 31.05.2024 у сумі 232 482,16 грн та внесено в ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплати деяких соціальних виплат». 
Виплата заборгованості по щомісячним страховим виплатам з 01.06.2016 по 31.05.2024 у сумі 232 482,16 грн можлива виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 2 статті 72, частина 1 статті 73 Закону України № 1058-ІV; статті 23, 116 Бюджетного кодексу України). Використання власних коштів Пенсійного фонду України, що формуються за рахунок єдиного соціального внеску, на цю мету заборонено.
Резолютивна частина рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі № 200/4005/22 має зобов`язальний характер, однак судом першої інстанції при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування заборгованості зі страхових виплат Позивачу. Змінивши спосіб виконання рішення суду із зобов`язання здійснити виплату заборгованості по щомісячним страховим виплатам на стягнення конкретної суми цієї заборгованості із визначенням певного періоду, суд першої інстанції, фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та має вирішити питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України. 
Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті страхових виплат, то Головне управління вважає безпідставними аргументи представника позивача, наведені в його клопотанні про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі. 
При цьому право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості зі страхових виплат не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. 
У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості зі страхових виплат, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.06.2016 року.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Вказане рішення набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду 29.08.2023 та на його виконання було видано відповідні виконавчі листи, які направлено представнику позивача.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.01.2025 № 0500-0202-8/674 повідомлено представника позивача, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 по справі №200/4005/22, яким зобов`язано поновити поточне нарахування та виплату щомісячної страхової виплатити та сплатити заборгованість з 01.06.2016, нараховано суму заборгованості в електронній особовій справі за період з 01.06.2016 по 31.05.2024 в загальному розмірі 232 482,16 грн та з 01.06.2024 поновлено поточне нарахування щомісячних страхових виплат в розмірі 3952,31 грн.
Стосовно виплати заборгованості суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.06.2016 по 31.05.2024, яка становить 232 482,16 грн повідомлено, що пунктом 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Виплата страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі – Постанова №365). 
Виплату щомісячної страхової виплати за минулий період можливо буде провести з урахуванням норм Постанови №365 на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.
31.12.2025 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої він просить змінити спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року у справі № 200/4005/22 із зобов`язання поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.06.2016 року по 31.05.2024 року у розмірі 232 482,16 гривень.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішення суду у справі № 200/4005/22 від 07.10.2022 року не виконано. Станом на момент подання даної заяви, жодних змін не відбулося. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу здійснено поновлення страхових виплат та проведено нарахування заборгованості за період з 01.06.2016 року по 31.05.2024 року у розмірі 232 482,16 грн., що підтверджується матеріалами справи, але ця сума, належна позивачу та нарахована за рішенням суду, дотепер не виплачена, хоча вже минуло більше 3 років.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року заяву представника позивача про зміну способу виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/4005/22 задоволено.
Змінено спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року у справі № 200/4005/22 із зобов`язання поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та сплатити заборгованість по страховим виплатам з 01.06.2016 року на рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.06.2016 року по 31.05.2024 року у розмірі 232 482 (двісті тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гривні 16 (шістнадцять) копійок.
Задовольняючи заяву та змінюючи спосіб виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у повному обсязі не виконано рішення суду в частині виплатити позивачу нарахованих страхових виплат у розмірі 232 482,16 грн.
Відповідно до положень частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Рішення у справі № 200/4005/22 набрало законної сили 28.02.2023 року та у частині, що стосується сплатити заборгованість по страховим виплатам, не виконано більше двох місяців з дня набрання ним законної сили.
Враховуючи факт невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення протягом двох місяців з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення відповідних виплат.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України “Про виконавче провадження”, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України “Про виконавче провадження” за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 КАС України.
19.12.2024 набув чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень”, пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” якого передбачено, що справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, з 19.12.2024 положення частини 1 статті 378 КАС України встановлюють, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Отже, з 19.12.2024 статтю 378 КАС України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням здійснено розрахунок та нарахування відповідної виплати (пенсії), що підлягає виплаті позивачу, а також повідомлено про необхідність виділення нарахованої суми коштів для виконання судового рішення.
Отже, станом на час вирішення питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, як в суді першої, так і апеляційної інстанції рішення суду, не виконано відповідачем в повному обсязі, нарахована заборгованість позивачеві не виплачена.
Колегія суддів звертає увагу, що з 19.12.2024 положення ст. 378 КАС України чітко визначають, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про необхідність змінити порядок і спосіб виконання судового рішення у даній справі на стягнення з такого суб`єкта владних повноважень належних позивачу виплат.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі №200/4005/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали складений та підписаний 08 липня 2026 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєва

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко