Справа № 459/2449/26 
Провадження № 2/459/1043/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Штибель А. Р., позивача (у режимі відеоконференції) ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, у якому просить звільнити його від сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 , які стягуються з нього на підставі рішення Шептицького районного суду у справі № 459/1310/25 від 22 квітня 2025 року.
В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Шептицького районного суду від 17 грудня 2025 року було розірвано. За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шептицького районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року у справі № 459/1310/25 з позивача на користь відповідачки вирішено стягувати аліменти на її утримання у розмірі 4000 гривень щомісячно у зв`язку з перебуванням останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач зазначає, що після ухвалення вказаного рішення істотно змінилися обставини, які були підставою для стягнення аліментів. Зокрема, позивач зазначив, що він проживає однією сім`єю з ОСОБА_4 , з якою має двох спільних малолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких утримує. Крім цього, позивач посилається на те, що фактично утримує та виховує ще двох неповнолітніх дітей своєї співмешканки від попереднього шлюбу – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки їхній біологічний батько матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Також позивач зазначає, що не має постійного офіційного заробітку, отримує лише нестабільні доходи від випадкових підробітків та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Окрім цього, позивач посилається на те, що відповідачка безоплатно проживає у квартирі, яка належить його батькові ОСОБА_9 , а витрати на оплату комунальних послуг за вказаним житлом несуть його батьки. На думку позивача, зазначені обставини свідчать про фактичне матеріальне забезпечення відповідачки його родиною. Посилаючись на зміну сімейного та матеріального стану, наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та відсутність стабільного доходу, позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів на утримання відповідачки. Тому, просив позов задовольнити. 
Ухвалою від 30.07.2026 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 
07.08.2026 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечила повністю. Зазначила, що рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 22.04.2025 з позивача на її утримання стягнуто аліменти у зв`язку з доглядом за їхнім сином ОСОБА_3 до досягнення ним трирічного віку. Вказала, що обставини, які були підставою для стягнення аліментів, не змінилися, оскільки вона продовжує здійснювати догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати самостійний дохід. Зазначила, що проживає у квартирі, яка належить батькові позивача, а комунальні послуги оплачують його батьки, однак це, на її думку, не свідчить про її матеріальну забезпеченість. Також відповідачка вважає, що позивач не надав доказів зміни обставин, які були підставою для стягнення аліментів, а посилання на укладення нового шлюбу, народження інших дітей та статус внутрішньо переміщеної особи не є достатніми підставами для звільнення його від сплати аліментів. Крім цього, відповідачка зазначила, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31 липня 2026 року, згідно з розрахунками державного виконавця від 4 серпня 2026 року, становить 86 053,38 грн за аліментами на дитину та 60 166,66 грн за аліментами на її утримання. З огляду на наведене відповідачка просить відмовити у задоволенні позову.
10.08.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивач вказав, що проживає у м. Харкові разом із новою сім`єю, а на його утриманні та вихованні перебувають четверо малолітніх дітей, двоє з яких є його спільними дітьми з теперішньою дружиною. Зазначив, що його дружина є внутрішньо переміщеною особою, не працює у зв`язку з доглядом за малолітніми дітьми, а сім`я не має власного житла та змушена нести витрати на оренду житла. Позивач також зазначив про відсутність у нього офіційного доходу та посилався на складне матеріальне становище своєї сім`ї. Щодо матеріального становища відповідачки позивач зазначив, що вона разом із спільною дитиною проживає у квартирі, яка належить його батькові, безоплатно, при цьому комунальні послуги оплачують його батьки. Крім того, стверджував, що його батьки надають відповідачці грошові кошти, продукти харчування та засоби гігієни. Посилався також на те, що відповідачка, за його твердженням, має фінансові заощадження, оскільки під час спільного проживання він регулярно перераховував їй грошові кошти. Позивач вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність у відповідачки потреби у матеріальній допомозі та водночас підтверджують його скрутне матеріальне становище, наявність значної кількості утриманців і неможливість сплачувати аліменти на її утримання без істотного погіршення становища його нової сім`ї та дітей. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити.
11.08.2026 відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодилася з доводами позивача та зазначила, що продовжує здійснювати догляд за їхнім малолітнім сином, не має стабільного доходу та потребує матеріальної допомоги. Заперечила проти доводів про наявність у неї заощаджень, зазначивши, що отримані у 2024 році кошти були використані на сімейні потреби та проведення ЕКО. Вказала, що проживання у квартирі батька позивача та фотографії із соціальних мереж не свідчать про її матеріальну забезпеченість, а створення позивачем нової сім`ї не припиняє його обов`язку щодо її утримання. Просила у задоволенні позову відмовити повністю та зберегти за нею право на отримання аліментів до досягнення дитиною трирічного віку.
Ухвалою від 11.08.2026 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
03.09.2026 у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та звільнити його від сплати аліментів на утримання дружини, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві.
Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що їхній спільний син ОСОБА_10 , якому на даний час близько півтора року, проживає разом із нею та дошкільний заклад не відвідує. Дитину вона забезпечує самостійно. Щодо проживання у квартирі відповідача зазначила, що проживає там вимушено, оскільки її мати допомагає їй матеріально, однак разом із матір`ю проживають також дві сестри та малолітня дитина. Вказала, що за можливості переїхала б до матері. Батьки відповідача добровільно допомагають їй продуктами та дозволяють проживати у квартирі, однак такої допомоги недостатньо для забезпечення потреб дитини. Також відповідачка зазначила, що протягом півтора року відповідач перерахував на утримання дитини лише 5000 грн аліментів. Заперечила проти доводів позивача про утримання ним чотирьох дітей, зазначивши. Просила у задоволенні позову відмовити.
За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 10 вересня 2026 року о 15:00 год. для ухвалення та проголошення судового рішення. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2018, який було розірвано рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 17.12.2025.
Від спільного подружнього життя у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.03.2025 (а. с. 53).
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 29.07.2025 вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , кошти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 22.04.2025 і до досягнення дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку – тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.07.2026 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_11 10.07.2026 зареєстрували шлюб, актовий запис №1090 ( а. с. 42).
Під час шлюбу із ОСОБА_11 у позивача народилось двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.09.2025 (а. с. 3) та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08.11.2024 (а. с. 4).
Відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих у формі ОК-5 щодо ОСОБА_1 , виданій Пенсійним фондом України від 15.06.2026 встановлено, що починаючи з квітня 2025 року у позивача ОСОБА_1 доходи відсутні (а. с. 6-7).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків інформація про отримані ОСОБА_1 доходи за період з травня 2025 року по квітень 2026 року відсутня (а. с. 15).
Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 01 червня 2026 року у виконавчому провадженні № 7917935 на примусове виконання виконавчого листа, виданого у справі № 459/1310/25 щодо стягнення з позивача на користь відповідачки аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 4 000 грн щомісячно, у позивача станом на 01 червня 2026 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 56 000 грн. При цьому сплата аліментів позивачем не здійснювалася (а. с. 19).
Постановою державного виконавця Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 27 травня 2026 року про накладення штрафу встановлено, що у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, що становить 52 000 грн, у зв`язку з цим державним виконавцем накладено на позивача штраф у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 20).
Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04.08.2026 у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу у справі № 459/1312/25 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, станом на 31.07.2026 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 86 053,38 грн. При цьому, згідно із зазначеним розрахунком, позивачем здійснено сплату аліментів у загальному розмірі 5 501,13 грн (а. с. 48).
Позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання дружини, посилаючись на зміну сімейного та матеріального стану. 
При ухваленні рішення суд керується наступним.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, виходить із такого.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шептицького районного суду від 17 грудня 2025 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Шептицького районного суду Львівської області від 22 квітня 2025 року у справі № 459/1310/25 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вирішено стягувати аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 4 000 грн щомісячно, починаючи з 22 квітня 2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку.
Правовою підставою для присудження зазначених аліментів була ч. 2 ст 84 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання, передбачене цією статтею, існує незалежно від того, чи працює дружина, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною шостою цієї статті передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, саме по собі розірвання шлюбу між сторонами не припинило право відповідачки на утримання, оскільки передбачене частиною другою статті 84 СК України право пов`язане з проживанням із нею спільної дитини до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до частини третьої статті 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги або платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.
Тобто, для припинення стягнення аліментів позивач повинен довести, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, або що він неспроможний надавати матеріальну допомогу.
Разом із цим, діє спеціальна норма, яка стосується аліментів на утримання дружини. Так, відповідно до ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене ст. 84 цього Кодексу, припиняється в разі: припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. 
Судом встановлено, що жодної з підстав, визначених у ст. 85 СК України позивач не навів.
При розгляді даної справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на істотну зміну його матеріального та сімейного стану після ухвалення зазначеного рішення, що, на його думку, позбавляє його можливості надалі сплачувати аліменти на утримання відповідачки у визначеному судом розмірі.
Зокрема, позивач зазначає, що після ухвалення рішення у справі 459/1310/25 у нього народилося двоє дітей у новому шлюбі – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим він має додаткові сімейні обов`язки щодо їх утримання, оскільки дружина перебуває вдома із дітьми. 
Разом із тим, суд зазначає, що народження ще двох дітей і зміна сімейного стану є законною підставою для перегляду зобов`язань. Тобто відповідно до ст. 273 СК України це дає право просити суд про зміну (зменшення) розміру аліментів, а не про повне звільнення від їх сплати. Повністю припинити таке стягнення суд може лише у випадку, якщо платник став абсолютно неспроможним надавати будь-яку допомогу (наприклад, через тяжку хворобу чи втрату працездатності).
Щодо доводів позивача про фактичне утримання ним ще двох дітей його дружини (теперішньої), то суд такі до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів фактичного матеріального утримання позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріали справи не містять.
Доводи сторони позивача щодо переказу коштів відповідачу до постановлення рішення суду у справі №459/1310/25 жодного значення для вирішення наявності або відсутності підстав для припинення стягнення аліментів у даній справі та прийняття рішення по суті спору не мають.
Посилання позивача на відсутність офіційного працевлаштування також саме по собі не підтверджує неспроможності надавати матеріальну допомогу. Відсутність офіційного доходу не є тотожною відсутності будь-якого доходу або об`єктивній неможливості виконувати встановлений судом обов`язок.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про повну та об`єктивну неспроможність позивача надавати відповідачці матеріальну допомогу у визначеному рішенням суду розмірі. Позивач є особою працездатного віку та не має інвалідності чи інших обмежень, що позбавляють його можливості заробляти, він юридично вважається спроможним надавати матеріальну підтримку. Погіршення фінансового стану не звільняє працездатного батька від обов`язку утримувати матір своєї дитини, яка тимчасово обмежена у можливості працювати через догляд за дитиною.
Таким чином, наведені позивачем обставини можуть свідчити про зміну його сімейного та матеріального стану порівняно з часом ухвалення рішення від 22 квітня 2025 року, однак не підтверджують наявності саме тієї обставини, з якою частина третя статті 82 СК України пов`язує можливість припинення вже присудженого права на аліменти.
При вирішенні питання про припинення права на вже присуджені аліменти суд має встановити саме таку зміну обставин, яка об`єктивно унеможливлює надання платником матеріальної допомоги одержувачу. Натомість наведені позивачем обставини свідчать переважно про зміну його сімейного стану та збільшення кількості сімейних витрат, однак не підтверджують його повної неспроможності виконувати обов`язок щодо утримання відповідачки.
Суд враховує, що відповідачка продовжує проживати разом із малолітньою дитиною, здійснює догляд за нею, при цьому дитина дошкільний заклад не відвідує. Доказів наявності у відповідачки стабільного доходу, достатнього для самостійного забезпечення власних потреб, позивачем не надано.
З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем не доведено в силу ст. 81 ЦПК України своїх позовних вимог, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача та його захист в обраний ним спосіб, з `ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності, суд прийшов до переконання що у задоволенні позову слід відмовити.
Крім цього, в силу ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити за ним.
Керуючись ст.ст. 82-85 СК України, ст. ст.12,13,76-83,141,244, 264,265,354 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 10.09.2026.

Реквізити учасників:
Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ),
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя:    М.  В.  Мельникович