ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/2185/26 Головуючий в 1 інст. Коваленко П.Л.
Провадження №33/807/894/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Шубіна О.П., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шубіна О.П. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 28 лютого 2026 року о 09:26 год. в с-щі Комишуваха Запорізького р-ну, провулок Весняний, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Drager 6810 та в медичному закладі відмовився на місці зупинки під відеозапис на боді камеру ТЕС-11. Від керування відсторонений, про повторність попереджений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Шубін О.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вважає її необґрунтованою та прийнятою без врахування судом норм матеріального та процесуального права, а тому суд помилково дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказує на порушення процедури та порядку огляду ОСОБА_1 , оскільки згідно наявного в матеріалах справи направлення на медичний огляд водія вбачається, що ОСОБА_1 направлено до закладу охорони здоров`я: «Запорізький обласний Нарко Диспанцер», який відсутній в переліку закладів, яким надано право на проведення відповідних оглядів згідно Наказів ДОЗ ЗОВА. Оскільки ОСОБА_1 не є місцевою особою, а поліцейськими не конкретизовано найменування закладу охорони здоров`я, то він не розумів до якого саме медичного закладу їй пропонують проїхати.
Крім того, вищевказане направлення було складено поліцейським о 09 год. 30 хв., а пройти огляд у лікарні поліцейським було запропоновано ОСОБА_1 о 09 год. 31 хв. Тобто, на момент пропозиції пройти огляд у медичному закладі, поліцейським вже було нібито складено направлення до лікарні, якої не існує, а тому ОСОБА_1 не міг відмовитись від проходження огляду у медичному закладі, який входить до переліку затвердженого ДОЗ ЗОВА, оскільки в такому закладі пройти огляд йому не пропонували та за таких умов, в його діях відсутній юридичний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак, даним обставинам справи, суд першої інстанції не надав належної оцінки, що стало наслідком прийняття судом оскаржуваної постанови, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України. При цьому, з наявних відеозаписів події не вбачається, що направлення складалося саме о 09 год. 30 хв. та надавалося ОСОБА_1 .
Посилається на порушення процедури проведення огляду, передбаченої ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 має спеціальний правовий статус військовослужбовця, а тому його огляд мав бути проведений уповноваженими особами органів ВСП в ЗСУ.
З урахування наведеного просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 , провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шубіна О.П., перевіривши матеріали справи, дослідивши наявний відеозапис у взаємозв`язку з письмовими доказами, обговоривши доводи апеляційної скарги та поданих клопотань, суддя апеляційного суду доходить таких висновків.
Відповідно до статей 7, 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а його завданням є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її в точній відповідності із законом. 
При розгляді справи необхідно встановити, чи відбулася інкримінована подія, чи винна особа в її вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також перевірити всі інші обставини, що мають істотне значення.
За статтею 251 КУпАП доказами є фактичні дані, на підставі яких у передбаченому законом порядку встановлюються наявність або відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини. Такі дані можуть міститися у протоколі, поясненнях, висновках, показаннях технічних приладів, матеріалах фото- і відеозапису та інших документах. 
Згідно зі статтею 252 КУпАП жодне джерело не має наперед установленої сили: суд оцінює належність, достовірність і достатність кожного доказу та їх сукупності, зважаючи на спосіб одержання, внутрішню узгодженість і зв`язок із подією.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає кілька самостійних форм правопорушення, однією з яких є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Для цієї форми складу не потрібно встановлювати фактичний стан сп`яніння лабораторним дослідженням. 
Юридично значущими є керування транспортним засобом, наявність передбачених підстав для вимоги пройти огляд, доведення такої вимоги до відома водія та його свідома відмова.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху покладає на водія обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд. 
Цей обов`язок є елементом публічного контролю за безпекою дорожнього руху і не може бути замінений власною оцінкою водієм своєї тверезості, незгодою з причиною зупинення, вимогою залучити інший орган або готовністю пройти огляд лише за додаткових умов, яких закон не встановлює.
Стаття 266 КУпАП, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, та Інструкція, затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, розмежовують огляд на місці зупинки із застосуванням дозволеного спеціального засобу та огляд у закладі охорони здоров`я. 
У разі відмови від огляду на місці або незгоди з його результатом водієві пропонується огляд у найближчій уповноваженій медичній установі. Факт відмови підлягає належному документуванню, зокрема із застосуванням відеозапису.
Висновок місцевого суду про доведеність вини ґрунтується не на одному документі, а на взаємопов`язаній сукупності джерел.
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 602645 від 28 лютого 2026 року складений уповноваженим поліцейським безпосередньо після події. У ньому зазначено дату, час і місце, транспортний засіб, дані водія, зовнішні ознаки можливого алкогольного сп`яніння, зміст вимоги про огляд, відмову від перевірки на місці та в медичному закладі, посилання на пункт 2.5 Правил дорожнього руху й частину першу статті 130 КУпАП. 
Фабула є конкретною, дає можливість зрозуміти, від якого обвинувачення особа захищається, та узгоджується з іншими матеріалами.
Письмове направлення на огляд від 28 лютого 2026 року містить дані ОСОБА_1 , в якому зафіксовані ознаки сп`яніння. 
Акт огляду із застосуванням Drager Alcotest 6810, в якому зафіксовано, що за наявності описаних ознак водієві пропонувалося пройти тест, однак результат не отримано через відмову. 
В акті зазначено використання відеофіксації замість залучення свідків. 
Рапорт поліцейського доповнює первинні документи відомостями про зупинення автомобіля, перевірку документів, виявлення ознак можливого сп`яніння, неодноразові пропозиції пройти огляд та подальше складення матеріалів. 
Довідка з інформаційної системи «Адмінпрактика» доводить відсутність установленої повторності за статтею 130 КУпАП і пояснює застосування саме частини першої цієї статті. 
Відеозаписом з нагрудної камери зафіксовано зупинку ОСОБА_1 як водія автомобіля, роз`яснення поліцейськими причини зупинення, перевірку документів і спілкування з ним. 
Поліцейські повідомляють про виявлені ознаки, пропонують пройти огляд на місці за допомогою Drager, пояснюють можливість огляду в лікарні та наслідки відмови. 
ОСОБА_1 не висловлює готовності пройти одну із запропонованих законом процедур, а пов`язує будь-які подальші дії з обов`язковим викликом ВСП, заперечує компетенцію поліцейських і фактично відмовляється як від тесту на місці, так і від поїздки до медичної установи.
Відмова на відеозаписі є зрозумілою з усієї поведінки водія.
Письмові пояснення ОСОБА_1 апеляційний суд приймає та оцінює нарівні з іншими матеріалами. 
Водночас вони створені після події, відображають обрану лінію захисту та в частині причин відмови не узгоджуються з безпосереднім відеозаписом. 
На місці водій не пояснював свою позицію невизначеністю назви лікарні, не просив назвати повну юридичну назву закладу, не погоджувався на поїздку до будь-якої установи з чинного переліку і не заявляв, що готовий пройти огляд одразу після уточнення адреси. Основною та послідовною умовою була участь ВСП.
Оцінивши наведені джерела разом, суддя апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 керував автомобілем, після зупинення поліцейські виявили сукупність зовнішніх ознак, достатніх для ініціювання огляду. 
Водієві запропонували перевірку дозволеним приладом на місці та альтернативний огляд у закладі охорони здоров`я, зміст вимоги і наслідки відмови були зрозумілими. Обидва варіанти водій відхилив. 
Відмову зафіксовано відеозаписом та первинними документами. 
Отже, суддя апеляційного суду погоджується з тим, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження апелянта щодо назви медичного закладу не змінює цього висновку. 
Заборона проводити медичний огляд в установі, яка не має відповідного повноваження, спрямована на забезпечення якості вже проведеного огляду та достовірності медичного висновку. 
У цій справі огляд у будь-якому закладі фактично не розпочинався, медичного висновку про стан сп`яніння не складено, а ОСОБА_1 не доставляли до неуповноваженої установи. 
Отже, відсутня подія проведення незаконного медичного огляду, наслідки якої могли б оцінюватися за частиною п`ятою статті 266 КУпАП.
Рукописне формулювання «Запорізький обласний Нарко Диспансер» є неточним побутовим позначенням профільної обласної установи та не збігається з повною чинною назвою комунального некомерційного підприємства. 
Проте сама собою така неточність не доводить наміру поліцейських доставити водія до закладу поза затвердженим переліком. 
Із матеріалів не випливає, що ОСОБА_1 пропонували конкретну адресу неуповноваженої лікарні або що після згоди поліцейські відмовилися б виконати обов`язок доставити його до належної установи. 
Формальний недолік у назві оцінюється з огляду на його реальний вплив на право особи та достовірність події, а такого впливу не встановлено.
Відеозапис не містить його запитань про офіційне найменування, адресу чи наявність установи у переліку. Він не висловив згоди проїхати до будь-якого уповноваженого закладу і не поставив таку згоду в залежність від уточнення назви. 
Тому аргумент про нерозуміння маршруту, сформульований після отримання правничої допомоги, не спростовує зафіксованої в реальному часі категоричної відмови від медичного огляду як такого.
Необґрунтованим є й посилання на різницю між 09 годиною 30 хвилинами у направленні та приблизно 09 годиною 31 хвилиною на відеозаписі. 
Хвилинна розбіжність не свідчить про створення документа «заднім числом», оскільки оформлення матеріалів є процесом, а не одномоментною дією.
Час у бланку може відображати початок його заповнення, фіксацію підстав для направлення або округлений момент прийняття рішення поліцейським. 
Відеозапис підтверджує, що письмові матеріали оформлювалися в межах тієї самої безперервної події одразу після виявлення ознак.
Ні стаття 266 КУпАП, ні Інструкція № 1452/735 не ставлять наявність складу відмови в залежність від особистого підпису водія на направленні чи вручення йому паперового примірника до того, як усно запропоновано огляд.
Направлення забезпечує організацію доставки та передачу необхідних відомостей медичному працівникові, якщо водій погоджується їхати. 
Не приймаються доводи про недопустимість акта і направлення лише через їх форму. 
КУпАП не містить правила, за яким будь-яка технічна неточність автоматично усуває документ із доказової сукупності. 
Вирішальним є те, чи складений він компетентною особою, чи стосується предмета доказування, чи можна перевірити його зміст іншими джерелами і чи призвів недолік до істотного обмеження захисту. 
Обидва документи складені поліцейським у межах оформлення події, містять відомості, а їх ключовий зміст підтверджений відеозаписом.
Посилання за аналогією на статтю 86 КПК України є помилковим.
Кримінальний процесуальний кодекс регулює іншу процедуру, а допустимість фактичних даних у цій справі визначається статтями 251, 252 КУпАП. 
Аналогія не може бути використана для запровадження в адміністративне провадження нового правила автоматичного виключення доказів, якого законодавець не встановив. 
Навіть, якщо відкинути інші доками, то відеозапис, протокол, рапорт та поведінка водія все одно утворюють достатню і самостійну сукупність для визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого порушення.
Не спростовує доказів і посилання на підхід «плодів отруєного дерева».  Цей підхід не діє механічно та вимагає встановлення конкретного первинного істотного порушення, причинного зв`язку між ним і наступним доказом, а також реального впливу на справедливість провадження. 
У матеріалах немає підтвердження незаконного примусу, провокації, фальсифікації або одержання відомостей усупереч волі особи забороненим способом. Навпаки, відеозапис є безпосереднім відображенням добровільної комунікації та рішення водія не виконувати вимогу.
Статус ОСОБА_1 як військовослужбовця також не змінює правової кваліфікації. Стаття 172-20 КУпАП охороняє встановлений порядок проходження військової служби та передбачає відповідальність за розпивання алкоголю, вживання заборонених речовин або перебування у стані сп`яніння у спеціально визначених службових обставинах. 
Стаття 266-1 установлює порядок огляду саме у зв`язку з таким військовим адміністративним правопорушенням. 
Натомість стаття 130 є спеціальною нормою у сфері безпеки дорожнього руху і поширюється на кожну особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від професії чи відомчої належності.
Подія відбулася на дорозі загального користування, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 1102 із цивільним реєстраційним номером. 
У справі відсутні дорожній лист, наказ на виконання конкретного завдання 28 лютого 2026 року, відомості про належність автомобіля військовій частині або дані про перебування на території військового об`єкта. 
Посвідчення учасника бойових дій, військовий квиток і довідки про участь у заходах із захисту України у 2023-2024 роках підтверджують статус і заслуги особи, але не доводять, що конкретне керування цивільним автомобілем у Комишувасі було виконанням службового наказу в розумінні статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Навіть саме повідомлення поліцейським про військову службу не припиняє їхніх повноважень щодо безпеки дорожнього руху та не надає водієві права відкласти огляд до прибуття ВСП. 
Протокол складено не за військове правопорушення, а за невиконання водієм пункту 2.5 Правил дорожнього руху на загальних підставах.
Наведені захистом рішення інших місцевих та апеляційних судів ухвалені за конкретних фактичних обставин, не є нормативними актами й не створюють загальнообов`язкового правила, за яким кожен військовослужбовець-водій автоматично виключається з дії статті 130 КУпАП. 
Для правової оцінки має значення не лише формальний статус особи, а характер інкримінованої поведінки, місце події, транспортний засіб, наявність доведеного службового завдання та норма, за якою фактично складено протокол. 
У цій справі сукупність цих обставин вимагає застосування загального порядку огляду водія.
Твердження щодо повітряної тривоги також не є підставою для визнання матеріалів недійсними. 
Законодавство не передбачає автоматичного припинення повноважень поліцейського, скасування обов`язків водія чи недійсності процесуальної дії лише через оголошення сигналу тривоги. 
Сторона захисту не надала доказів конкретної безпосередньої небезпеки в місці оформлення, наказу про обов`язкову евакуацію або того, що ОСОБА_1 просив перейти до укриття і через це тимчасово не міг пройти огляд. 
Із відео вбачається, що причиною його позиції була вимога викликати ВСП, а не неможливість діяти через загрозу.
Доводи про порушення презумпції невинуватості не підтвердилися.  Місцевий суд не вимагав від ОСОБА_1 доводити невинуватість, а перевірив докази, зібрані уповноваженими особами. 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом не означає необхідності усунути кожне абстрактне припущення. 
Сумнів повинен ґрунтуватися на встановленому факті та бути здатним логічно порушити цілісність доказової версії. 
Припущення про неіснуючий заклад, штучно проставлений час або обов`язкову компетенцію ВСП не узгоджуються з відеозаписом і правовим регулюванням та не є розумними сумнівами.
Постанова суду першої інстанції відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП. 
У ній викладено обставини події, зміст позиції захисту, перелік і оцінку доказів, мотиви відмови в основних клопотаннях та правову кваліфікацію.
Судове рішення не повинно повторювати кожний фрагмент об`ємних письмових пояснень, якщо з наведених мотивів зрозуміло, чому ключову лінію захисту відхилено. 
Апеляційний перегляд додатково забезпечив повну відповідь на всі істотні аргументи.
Переходячи до вирішення клопотань, суддя апеляційного суду насамперед оцінює вимогу про зупинення провадження.
Чинний КУпАП не передбачає зупинення провадження у справі за частиною першою статті 130 КУпАП або зупинення її апеляційного перегляду через проходження особою військової служби. 
Стаття 335 КПК України регулює зупинення судового провадження щодо обвинуваченого у кримінальній справі. 
Кримінальне провадження має інший предмет, статус учасників, систему запобіжних заходів, строки та види рішень. 
Перенесення окремого кримінального процесуального інституту до провадження за КУпАП означало б створення судом нового повноваження та нового процесуального наслідку. 
Аналогія не може підміняти законодавця, особливо коли йдеться про публічно-правову процедуру та можливість невизначено довго не вирішувати справу.
Запропонована захисником тривалість зупинення залежить від подій, дата яких наперед невідома, зокрема щодо звільнення зі служби або припинення чи скасування воєнного стану. 
Така конструкція не забезпечує передбачуваності та суперечить завданню своєчасного розгляду. 
Стаття 294 КУпАП орієнтує апеляційний суд на здійснення перегляду протягом двадцяти днів із дня надходження справи, а вимога розумного строку охороняє інтереси як особи, так і належного здійснення правосуддя. 
Справи, пов`язані з безпекою дорожнього руху, не можуть залишатися невирішеними без визначеної кінцевої дати.
Особиста присутність особи є важливою гарантією, але у справах за частиною першою статті 130 КУпАП вона не віднесена статтею 268 КУпАП до безумовно обов`язкових. 
ОСОБА_1 достовірно знав про дату, час і місце розгляду, що прямо підтверджується його клопотанням. 
Він подав розгорнуті особисті пояснення, апеляційну позицію викладено професійним захисником, адвокат Шубін О.П. взяв участь у засіданні та мав можливість заявляти клопотання, наводити аргументи й коментувати докази.
Стаття 271 КУпАП наділяє захисника повноваженнями ознайомлюватися з матеріалами, подавати докази та клопотання, виступати в інтересах особи й оскаржувати рішення. 
У цій справі представництво не було формальним. Зокрема, захисник підготував багатосторінкову скаргу, додаткові процесуальні документи та реалізував усі основні засоби захисту. 
Відсутність ОСОБА_1 не позбавила суд його позиції і не порушила рівності процесуальних можливостей.
Отже, баланс між правом на участь, можливістю бути представленим захисником і обов`язком суду діяти в розумний строк дотримано. 
Підстав для зупинення провадження чи відкладення розгляду немає.
Клопотання про незастосування позбавлення права керування також є необґрунтованим. Відповідно до статті 33 КУпАП адміністративне стягнення накладається в межах, установлених Кодексом. 
Санкція частини першої статті 130 КУпАП для водія передбачає одночасно штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
Сполучник «з» та фіксований строк означають обов`язковість обох складових.
Стаття 69 Кримінального кодексу України регулює призначення покарання за кримінальні правопорушення і не застосовується до адміністративних стягнень. Її використання за аналогією не заповнило б прогалину, а прямо змінило б імперативну санкцію чинного КУпАП. 
Принцип індивідуалізації діє в межах, залишених законодавцем, і не надає суду права виключити обов`язкову частину стягнення з мотивів доцільності, службової потреби чи позитивної характеристики.
Рівність перед законом означає однакове застосування прямо встановленої санкції до всіх водіїв. 
Винятку для військовослужбовців, водіїв за професією або осіб, яким автомобіль потрібен для роботи, частина перша статті 130 КУпАП не містить.
Тому клопотання про призначення лише штрафу задоволенню не підлягає.
Клопотання про визнання акта і направлення недопустимими та недостовірними доказами відхиляється з уже наведених вище мотивів. 
Документи складені уповноваженою особою, стосуються предмета доказування, їх походження відоме, а зміст перевіряється відеозаписом.
Неточність у найменуванні закладу та відсутність кількісного результату Drager визначають межі доказового значення цих документів, але не свідчать про їх підроблення чи повну непридатність. 
Суд не використовує акт як підтвердження встановленого стану сп`яніння, а оцінює його як фіксацію запропонованого, але непройденого огляду.
Таким чином, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини, обґрунтовано визнав доведеною відмову водія від проходження огляду в установленому порядку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Істотних порушень матеріального або процесуального права, які вплинули б на достовірність висновків, перешкодили реалізації права на захист або вимагали закриття провадження, не встановлено.
Підстави, передбачені пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, відсутні, оскільки подія правопорушення та необхідні елементи його складу доведені поза розумним сумнівом.
За таких умов суддя апеляційного суду вважає необхідним скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шубіна Олега Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2026 року, якою на  ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/2185/26