ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р. | м. Харків | Справа № 922/2320/23

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 
при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом | Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (61004, м. Харків, Гончарівський бульвар (вул. Конєва), 20; код ЄДРПОУ: 0291010823) в інтересах держави в особі 1) Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація) (61002, м. Харків, вул. Сумська, 64; код ЄДРПОУ: 23912956); 2) Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації) (61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 1 під`їзд , 4 поверх; код ЄДРПОУ: 02230856)
до | 1) Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7; код ЄДРПОУ: 04059243) ,   2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3» (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 33; код ЄДРПОУ: 39154411) ,   3) Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД» (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 33; код ЄДРПОУ: 41038182) ,   4) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )   3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (61601, м.Київ, вул.Франка Івана, б.19, код ЄДРПОУ: 43220275)
про | визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки
за участю представників:
прокуратури – Кадацької Д.М., посвідчення №072726 від 01.03.2023;
позивачів 1,2 – не з`явились;
відповідача 1 – Горобинської Н.М., довіреність від 23.10.2023;
відповідача 2 – Ободовської Н.С., ордер ВІ №1151808 від 23.06.2023.
відповідача 3 – Ободовської Н.С., ордер ВІ №1151425 від 22.06.2023;
відповідача 4 - Ободовської Н.С., ордер ВІ №1401988 від 02.06.2026;
третьої особи – не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації) та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації) з позовом до Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки.
В обґрунтування позовної заяви прокурор зазначає, що
- земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 на час відведення її в приватну власність та на час звернення до суду не вилучена із Реєстру об`єктів культурної спадщини згідно з вимогами Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 за №158, у зв`язку з чим знаходиться в межах пам`ятки археології;
- перебування земельної ділянки в межах пам`ятки археології виключає можливість її перебування у приватній власності;
- спірна земельна ділянка розташована в межах пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків», яка занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224, охоронний номер пам`ятки 8828-Ха;
- не приведення Харківською міською радою цільового призначення зазначеної вище земельної ділянки у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній пам`ятки, а не з рішенням органу місцевого самоврядування;
- не погодження передачі земельної ділянки історико-культурного призначення у приватну власність з органами охорони культурної спадщини є підставою для визнання недійсним відповідного рішення органу місцевого самоврядування:
- чинність вказаного рішення сприяло неправомірному набуттю ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК ТОРГІВЕЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК 3» та в подальшому ТОВ «ФАРНАД» права власності на земельну ділянку історико-культурного призначення державної форми власності, що є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2023 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх. 2276Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 27.09.2023 у справі №922/2320/23 залишено без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2023 у справі №922/2320/23 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.06.2024 касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково.
Постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 та рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2023 у справі №922/2320/23 скасовано.
Справу № 922/2320/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.07.2024 прийнято на новий розгляд справу №922/2320/23. Призначено справу №922/2320/23 до розгляду у підготовчому засіданні на "31" липня 2024 р. об 11:40. 
11.07.2024 від Харківської міської ради через систему "Електронний суд" надійшли пояснення з урахуванням приписів, що містяться у постанові суду касаційної інстанції (вх.№17736 від 11.07.2024), з яких вбачається, що на момент формування земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, її реєстрації 29.01.2007, в державному земельному кадастрі була відсутня інформація про те, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення, також, як випливає з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 у використанні земельної ділянки не визначені обмеження, пов`язані з її належність до земель історико-культурного призначення, та земель, що мають особливу цінність.
Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка була сформована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Також Харківська міська рада звертає увагу суду на факт формування спірної земельної ділянки до видання Міністерством культури України наказу від 28.11.2013 №1224, яким занесено об`єкт «Поселення Харків» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення.
Харківська міська рада зазначає, що відповідно до п.3 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт Поселення Харків за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха. Це всі відомості про пам`ятку, які містяться в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України.
Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації 23.07.2024 надав через систему "Електронний суд" додаткові пояснення (вх.№18515 від 23.07.2024), в яких зазначав, що враховуючи наявний факт дослідження пам`ятки на спірній земельній ділянці (кадастровий номер 6310137200:01:006:0020) (про що зазначалось раніше в матеріалах справи), посилання прокурора на ст.14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» в частині того, що занесення/вилучення з Державного реєстру нерухомих пам`яток України проводяться виключно на підставі рішення центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини (а оскільки таке рішення не приймалось, то земельна ділянка належить до території пам`ятки із її правовим режимом), на думку Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, є хибним з огляду на те, що «Поселення Харків» дійсно на сьогодні є пам`яткою археології, яка не позбавлена статусу відповідним рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, але, враховуючи те, що на спірній ділянці були проведенні археологічні дослідження та відсутній культурний шар за результатами цих досліджень, площу дослідженої земельної ділянки виключено із площі пам`ятки археології шляхом внесення відповідних змін до облікової документації.
Щодо передачі спірної земельної ділянки Харківською міською радою не за видом цільового призначення, представник Харківської міської ради зазначає, що імперативність правової норми, передбаченої у ч.1 ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній пам`ятки археології місцевого значення, зміни цільового призначення земель історико-культурного призначення не відбулося (дана норма стосується безпосередньо розробки і погодження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення, тобто, коли в завданні на розробку землевпорядної документації зазначається саме таке завдання разом із присвоєнням відповідної категорії земельної ділянки та її цільового призначення).
Відповідно до технічної документації із землеустрою, про яку йдеться у матеріалах, земельна ділянка мала категорію земель житлової та громадської забудови, така ж категорія залишилась і після затвердження технічної документації.
Через систему "Електронний суд" 31.07.2024 надійшли від ТОВ "ФАРНАД" додаткові пояснення (вх.№19199 від 31.07.2024), з яких вбачається, що своє рішення Департамент культури і туризму Харківської ОВА оформив у вигляді внесення змін в додаток 81 до облікової картки об`єкта культурної спадщини та додаток №36 паспорту об`єкта культурної спадщини.
Відповідно до наказу Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації від 23.03.2021 року №74 "Про визначення меж території пам`яток історії, археології та монументального мистецтва місцевого значення" прийнято рішення, що території пам`яток культурної спадщини визначаються Департаментом, як органом охорони культурної спадщини Харківської ОДА, у відповідності до облікової документації.
На сьогодні відсутній Порядок визначення меж та режимів використання території пам`ятки, так як такий Порядок мав би бути встановлений Кабінетом Міністрів України у відповідності до ст.14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", але він досі не розроблений та не затверджений органом виконавчої влади.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.07.2024 задоволено клопотання представника Харківської міської ради Горобинської Н.М. (вх.№17723 від 11.07.2024) про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Залучено до участі у справі №922/2320/23 Міністерства культури та інформаційної політики України (61601, м. Київ, вул. Франка Івана, б.19, код ЄДРПОУ: 43220275) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.07.2024 відкладено підготовче засідання на 28.08.2024 об 12:45.
Міністерство культури та інформаційної політики України через систему "Електронний суд" 28.08.2024 надало пояснення (вх.№21515 від 28.08.2024), в яких зазначило, що станом на момент надання письмових пояснень, МКІП не приймалось рішення про вилучення пам`ятки місцевого значення «Поселення Харків» з Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Також зауважуємо, що МКІП не приймалось рішення про зміну території пам`ятки шляхом вилучення земельної ділянки із відповідним кадастровим номером.
При цьому, зміна відомостей щодо, зокрема, території пам`ятки відбувається шляхом подання до Міністерства оновленої інформації органом охорони культурної спадщини обласної державної (військової) адміністрації.
У Міністерства відсутні повноваження на самостійно внесення будь-яких змін до Реєстру без відповідного подання органу охорони культурної спадщини.
Крім того зазначаємо, що з огляду на те, що зазначена пам`ятка культурної спадщини була занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України - зміна території пам`ятки можлива виключно шляхом внесення змін до відомостей Реєстру в порядку, передбаченому підпунктом 11.3 Розділу XI Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 N»158 (в редакції наказу МКІП від 01.03.2024 №158).
Як вбачається з пункту 11.3. Порядку рішення про зміну категорії пам`ятки, внесення змін до відомостей Реєстру щодо найменування, виду, типу, дати утворення, місцезнаходження пам`ятки здійснюється в порядку, визначеному розділом V цього Порядку, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 11.4 цього розділу.
Таким чином, для змін території пам`ятки та вилучення досліджених ділянок -уповноважений орган охорони культурної спадщини мав виготовити нову облікову документації та надати до МКІП подання про внесення змін до відомостей Реєстру в частині зміни місцезнаходження пам`ятки.
Також зазначили, що Науково-проектною документацією «Історико архітектурний опорний план м. Харків. Визначення меж історичного ареалу», затвердженої наказом МКІП від 27.02.2020 №1199, визначено межі території пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» із зазначенням координат і земельних ділянок, які є складовою частиною пам`ятки.
При цьому наголосили, що у відомостях Реєстру станом на теперішній час не відображені земельні ділянки, які є складовою пам`ятки, а розташування пам`ятки є відносним до природних об`єктів, таких як річка Харків та інші.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.08.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 25.09.2024 об 10:30.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.09.2024 відкладено підготовче засідання на 02.10.2024 о 10:00.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.09.2024 задоволено клопотання представника Міністерства культури та інформаційної політики України Горєлової Інни Миколаївни (вх.№23699 від 19.09.2024).
Замінено назву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача з Міністерства культури та інформаційної політики України на Міністерство культури та стратегічних комунікацій України.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.10.2024 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД» Матвєєва О.В. про зупинення провадження (вх.№24020 від 24.09.2024) у справі №922/2320/23 задоволено.
Вирішено зупинити провадження у справі №922/2320/23 за позовом Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації) та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації) до Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №520/30025/23 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, третя особа – Харківська міська рада, про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.07.2025 провадження у справі №922/2320/23 поновлено. Продовжено розгляд справи №922/2320/23 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі №922/2320/23 на 23 липня 2025 року о 10:15.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.07.2025 задоволено клопотання представника Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова Купріянова В.Б. про зупинення провадження (вх.№15644 від 03.07.2025) у справі. Вирішено зупинити провадження у справі №922/2320/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №922/264/24. Зобов`язано учасників процесу повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.04.2026 клопотання керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Лесенка О.С. (вх.№9322 від 17.04.2026) про поновлення провадження задоволено. Провадження у справі №922/2320/23 поновлено. Призначено підготовче засідання у справі на 13.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 заяву представника Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова Лесенка О.С. про зміну предмета позову та залучення до участі у справі співвідповідача (вх.№25777 від 06.11.2025) задоволено. Залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 ). Продовжено розгляд справи з урахуванням заяви про зміну предмета позову (вх.№25777 від 06.11.2025). Вирішено позовні вимоги прокурора по справі вважати викладеними в наступній редакції:
- визнати незаконним та скасувати рішення 17 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.12.2017 за №877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» в частині (п.7 Додатку 1 до рішення 17 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.12.2017 за №877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України») щодо продажу ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК ТОРГІВЕЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК 3» земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О. (номер у реєстрі нотаріальних дій 140), згідно з яким Харківською міською радою передано у власність покупця – ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК ТОРГІВЕЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК 3» (код ЄДРПОУ: 39154411) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, з одночасним припиненням речових прав ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК ТОРГІВЕЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК 3» (код ЄДРПОУ: 39154411) на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 645), згідно з яким ТОВ «ХАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК ТОРГІВЕЛЬНИЙ МАЙДАНЧИК 3» передало у власність покупця - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАРНАД» (код ЄДРПОУ: 41038182) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, з одночасним припиненням речових прав ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАРНАД» (код ЄДРПОУ: 41038182) на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 378), згідно з яким ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАРНАД» (код ЄДРПОУ: 41038182) передало у власність покупця – ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: АДРЕСА_3 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації, код ЄДРПОУ: 23912956) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2026 відкладено підготовче засідання на 03.06.2026 о 10:40.
22.05.2026 від Харківської міської ради через систему "Електронний суд" надійшли пояснення (вх.№12380 від 22.05.2026), з яких вбачається, що пам`ятка з`явилась у відповідному Державному реєстрі як пам`ятка археології лише 28.11.2013 без географічних координат та без конкретної адреси, адреса спірної земельної ділянки також відсутня у вказаному Реєстрі. З огляду на вищевикладене, відповідачі не знали і не могли знати, що спірна земельна ділянка має/може мати якусь історичну археологічну цінність.
Питання місця розташування та меж місцевої пам`ятки археології «Поселення Харків» було предметом розгляду Верховним Судом у справі №520/15886/24. Судом надано правову оцінку порядку внесення змін до меж місцевої пам`ятки археології «Поселення Харків» за результатами археологічного дослідження, у зв`язку з чим судом було досліджено документи, які нібито встановлюють межі вказаної пам`ятки, а саме: облікова документація, Історико-архітектурний опорний план м. Харків, Науково-проектна документація з визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м. Харків.
Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі №520/15886/24 за касаційними скаргами Харківської обласної прокуратури та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №520/15886/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС-АГЗС Греківська» до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент), Міністерства культури та інформаційної політики України, за участю третьої особи Харківської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії – касаційні скарги залишено без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 залишено без змін.
Висновки Верховного Суду у справі №520/15886/24 щодо:
1. внесення змін до облікової документації (пункти 44, 45): «Внесення змін до облікової картки пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» шляхом зазначення інформації про вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами 6310138800:03:011:0188, площею 0,0728 га, та 6310138800:03:011:0101 із меж території зазначеної пам`ятки не свідчить про вчинення Департаментом належних дій, передбачених Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (далі – Порядок №158), для зміни меж території пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків». Відтак, доводи Департаменту про відсутність підстав для вчинення ним зазначених дій відповідно до Порядку №158, не ґрунтуються на вимогах наведених норм;
2. щодо проведення археологічного дослідження на частині території пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» (пункт 47): «Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Департаменту про те, що проведення археологічного дослідження лише на частині території пам`ятки не є достатнім для внесення змін до таких меж»;
3. щодо зміни території пам`ятки (пункт 62): «З огляду на те, що пам`ятка місцевого значення Поселення Харків внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, тому зміна території пам`ятки можлива виключно шляхом внесення змін до відомостей Реєстру в порядку, передбаченому підпунктом 11.3 Розділу ХІ Порядку №158. Для внесення змін у відомості щодо території пам`ятки та вилучення досліджених ділянок Департамент мав скласти подання та направити його разом з пакетом документів до Міністерства»;
4. меж пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» (пункти 50-54): «Судами досліджено Історико-архітектурний опорний план, з якого вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані на території пам`ятки архітектури місцевого значення “Поселення Харків”, проте конкретних меж з координатами такий план не містить. Такий план не визначає територію пам`ятки, а лише містить узагальнену інформацію про таку територію.
За результатами розробленого Історико-архітектурного опорного плану м. Харків, Міністерство культури, молоді та спорту України наказом від 27.02.2020 №1199 затвердило межі і режими використання історичного ареалу і зон охорони пам`яток національного значення та наказом від 27.12.2019 №304 затвердило межі та режими використання зон охорони пам`яток історії, монументального мистецтва та археології місцевого значення.
Харківська міська рада рішенням від 18.12.2019 №1902/19 затвердила Історико-архітектурний опорний план у складі генерального плану населеного пункту.
Цими документами затверджено лише зони охорони пам`яток, а не межі територій. Судами встановлено, що облікова документація не містить конкретно визначених меж пам`ятки археології місцевого значення “Поселення Харків”, а лише визначає її межі шляхом опису об`єктів, що межують на території пам`ятки.
Наведені встановлені судами обставини свідчать про відсутність документу, яким визначені межі пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
Станом на цей час судові рішення у справі №520/15886/24 виконано, за поданням Департаменту Міністерство культури України наказом від 21.04.2026 №506 «Про внесення змін до відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України» внесені зміни до Державного реєстру нерухомих пам`яток України стосовно виключення земельних ділянок з кадастровими номерами 6010138800:03:011:0101 і 6010138800:03:011:0188 з території пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
Вищевказаний наказ – це перший випадок внесення змін до відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України щодо пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
Відповідачі у господарській справі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України, тому невнесення змін відбулось не з їх вини.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.05.2026 заяву (вх.№12714 від 27.05.2026) представника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Лесенка О.С. про забезпечення позову у справі задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на об`єкт нерухомого майна (земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 по вул. Різдвяній, 33 у м. Харкові), право власності на який 06.05.2024 зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Десятніченко І.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 378) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1258963163101, номер відомостей про речове право - 54891635).
03.06.2026 від ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" надійшли пояснення (вх.№13385 від 03.06.2026), в яких зазначає, що Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. У рішенні від 24.06.03 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".
Правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Не приведення у відповідність Реєстру об`єктів культурної спадщини органами державної влади, а також ігнорування прокурором того факту, що спірна земельна ділянка не є об`єктом культурної спадщини в розумінні діючого законодавства України і її вилучення у законного володільця і повернення державі не призведе до жодних дій щодо захисту земель, тому що спірна земельна ділянка не є землею історико-культурного призначення.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст.1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини).
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2026 відкладено підготовче засідання на 17.06.2026 о 14:00.
05.06.2026 Новобаварська окружна прокуратура м.Харкова через систему "Електронний суд" направила відповідь на відзив (вх.№13656 від 05.06.2026), з якого вбачається, що статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» гарантовано право державної власності на пам`ятки археології. Відчуження з державної власності земельної ділянки, на якій розташовані пам`ятки археології, фактично унеможливлює здійснення державою права користування та розпорядження цими пам`ятками археології, у зв`язку з невіддільністю пам`ятки археології від земельної ділянки, на якій вона розташована. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №927/1206/21.
Умовою належності спірної земельної ділянки до категорії земель історико-культурного призначення є розташування на ній об`єкта, визначеного ст.ст.53, 54 ЗК України, ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме пам`ятки археології місцевого значення - Поселення Харків, що підтверджується інформацією уповноваженого органу у сфері охорони культурної спадщини, паспортом та обліковою карткою пам`ятки з відповідними графічними матеріалами.
Міністерство культури та інформаційної політики України через систему "Електронний суд" 15.06.2026 надало додаткові пояснення (вх.№14526 від 15.06.2026), в яких зазначило, що наказ №1224 від 28.11.2023 про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідає вимогам Порядку та ухвалений на підставі подання органу охорони культурної спадщини Харківської ОДА та на підставі розгляду поданої облікової документації, враховуючи рішення засідання Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури України, що визнала його таким, що підлягає занесенню до реєстру.
Відповідно до п.1 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт «Поселення Харків» за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків, як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха.
Паспортом пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» (далі - Паспорт) визначено, дата утворення: XVII ст., місцезнаходження об`єкта: Харківська область, м. Харків, охоронний номер: 8828-Ха, відповідно до наказу Міністерства культури України №1224 від 28.11.2013 об`єкт узято на державний облік та визначено категорію пам`ятки.
Як вбачається з п.14 Паспорта якості об`єкта «Поселення Харків», завдяки яким він набуває культурної цінності як пам`ятка: Поселення є автентичним об`єктом культурної спадщини, що відображує розвиток культури населення басейну правих приток Сіверського Дінця часів освоєння Слобожанщини.
Згідно Облікової картки об`єкта культурної спадщини Поселення «Харків» від 06.02.2012 Поселення «Харків» споруджено у XVII ст. н.е. Фортеця розташована на трикутному в плані мисі, що утворений при злитті річок Харків та Лопань: на правому березі р. Харків та на лівому – р.Лопань. З усіх боків фортеця оточена посадом, що розміщується як на лівих, так і на правих берегах річок Лопань та Харків. На лівобережжі р. Харків поселення майже сягає р.Немишлі, яка є лівою притокою р. Харків. Від фортеці поселення віддалене нерівномірно: найменше - в північному напряму (0,5 км), дещо більше - на захід та південь (1,5 км), найбільше - на схід (2,5 км).
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №751/1776/17, перебування земельної ділянки в межах пам`ятки археології виключає можливість її перебування у приватній власності.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2026 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 19.06.2026 о 13:00.
19.06.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.07.2026 о 10:40.
Присутня в судовому засіданні 15.07.2026 прокурор позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.
Присутня в судовому засіданні 15.07.2026 представник відповідача-1 заперечувала проти задоволення позову.
Присутній в судовому засіданні 15.07.2026 представник відповідачів-2,3,4 проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні.
Представники позивачів та третьої особи у судове засідання 15.07.2026 не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд зазначає, що процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією із КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в кабінет Електронного суду.
Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.
Відтак, сторін було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.
Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, а також надзвичайну безпекову ситуацію, яка склалася та існує у м. Харкові, характер спірних правовідносин, кількість наданих сторонами доказів та складність справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 15.07.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів №546 від 12.06.1996 між виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів та товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «Полонез» укладено договір від 26.06.1996 №580 на право тимчасового користування землею на умовах оренди, яким передано в тимчасове користування земельну ділянку площею 0,0176 га по вул. Енгельса строком на 5 років для експлуатації та обслуговування магазину «Людмила-92».
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.09.2001 №1674 між виконавчим комітетом Харківської міської ради та ТОВ «Комерційний центр «Полонез» укладено договір оренди земельної ділянки від 20.11.2001 №300/1, яким передано в тимчасове платне користування на умовах оренди ТОВ «Комерційний центр «Полонез» земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 33 загальною площею 0,0176 га строком до 01.09.2003 для експлуатації та обслуговування магазину «Людмила-92».
Відповідно до п.1.8 рішення 16 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 24.09.2003 №188/0 «Про поновлення права оренди земельних ділянок» ТОВ «Комерційний центр «Полонез» поновлено право оренди з 02.09.2003 до 02.09.2013 площею 0,0181 га, площею 0,0176 га та площею 0,0126 га по вул. Енгельса, 33 для експлуатації та обслуговування магазинів «Алма», «Людмила-92» та «Мальва-92» в межах договорів оренди земельних ділянок, відповідно реєстраційні №:299/01, 300/01, 301/01 від 20.11.2001.
На підставі вищевказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «Комерційний центр «Полонез» укладено договір оренди земельної ділянки від 10.08.2004 №7231/04, яким передано в оренду ТОВ «Комерційний центр "Полонез" земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 33 загальною площею 0,0176 га строком з 02.09.2003 до 02.09.2013 для експлуатації та обслуговування магазину «Людмила-92» (номер запису про інше речове право № 20618769).
Відповідно до п.3 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт «Поселення Харків» за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха.
У паспорті та обліковій картці пам`ятки археології «Поселення Харків», які складені 10.01.2014 старшим науковим співробітником відділу пам`яток археології ОКЗ «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» та затверджені директором Департаменту культури і туризму Харківської ОДА, наведено опис об`єкта та меж його території, до якої потрапляє й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, що також підтверджується генеральним планом з визначенням зон охорони від 2012 року, який є невід`ємним додатком до паспорта та облікової картки.
Згідно з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 6305505512018 від 18.01.2018 земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 зареєстрована 29.01.2007 Харківською регіонально філією ДП «Центр державного земельного кадастру» на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 24.09.2003, розробленого КП «НТЦ ЗІС» категорія земельної ділянки: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування магазину, форма власності: комунальна, власник: Харківська міська рада Харківської області.
На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №88165401, від 26.05.2017 речове право №20618769 припинено 25.05.2017 на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки від 23.05.2017 до земель запасу міста.
Припинення ТОВ «Комерційний центр «Полонез» права оренди земельною ділянкою здійснено у зв`язку з відчуженням магазину «Людмила-92», а саме: нежитлової будівлі літ. «А/74-1» загальною площею 102,6 кв.м по вул. Різдвяній, 33 у м. Харкові, Товариству з обмеженою відповідальністю «Дімаріс».
Пунктом 1 додатку до рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №686/17 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним та фізичним особам» ТОВ «Дімаріс» змінено вид використання земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею 0,0176 га за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33. Холодногірський район, кадастровий номер 6310137200:01:006:0020 з «для експлуатації та обслуговування магазину «Людмила- 92» на «для експлуатації та обслуговування магазину».
На підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2017, укладеного між ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» та ТОВ «Дімаріс», посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., нежитлова будівля літ. А/74-1» загальною площею 102,6 кв.м по вул. Різдвяній, 33 перейшла у приватну власність ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3».
В договорі зазначено, що нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020.
У зв`язку з надходженням 10.08.2017 до Харківської міської ради заяви директора ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0176 га кадастровий номер 6310137200:01:006:0020, пунктом 8 додатку до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 №745/17 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним та фізичним особам», ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею 0,0176 га за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, кадастровий номер 6310137200:01:006:0020, для експлуатації та обслуговування магазину. Розмір авансового внеску складає 3% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.
06.10.2017 до Харківської міської ради надійшло клопотання директора ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» з проханням продати земельну ділянку площею 0,0176 га для експлуатації та обслуговування магазину, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, кадастровий номер 6310137200:01:006:0020.
На підставі вищевказаного клопотання ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» та у зв`язку із розташуванням на спірній земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, що належить на праві приватної власності вищевказаному товариству, пунктом 8 додатку до рішення 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 №877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам» вирішено ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» продати земельну ділянку із земель територіальної громади міста Харкова: кадастровий номер: 6310137200:01:006:0020; місце розташування: м.Харків, вул. Різдвяна, 33, Холодногірський район: Категорія земель: землі житлової та громадської забудови; Вид використання земельної ділянки; для експлуатації та обслуговування магазину; Форма власності: комунальна; Площа земельної ділянки, га: 0,0176; Ціна продажу земельної ділянки: 140 953,00грн.
Ні підставі вищевказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. №140
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки №10/18 від 13.02.2018 Харківською міською радою передано у власність покупця - ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33.
За ТОВ «Фарнад» зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю літ.«А/74-1» загальною площею 102,6 кв. м по вул. Різдвяній, 33 у м. Харкові.
24.05.2018 між ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” та ТОВ «ФАРНАД» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” передало у власність покупця - ТОВ «ФАРНАД» земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 укладено договір купівлі-продажу від 06.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Десятніченко І.В. (реєстровий №378).
За умовами договору покупцем земельної ділянки виступила ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за якою згаданим нотаріусом в цей же день проведено державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна (номер відомостей про речове право: 54891635).
Згідно з інформацією Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації та відповідно до наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", облікової картки та паспорту об`єкту історико-культурної спадщини "Поселення Харків", науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м.Харків, розробленої Українським державним науково-дослідним та проектним інститутом, зазначена земельна ділянка розташована в межах об`єкту історико-культурної спадщини "Поселення Харків".
За інформацією Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації від 26.09.2022 за №05-25/301/1В у грудні 2021 року було проведене наукове археологічне дослідження зазначеної вище ділянки, про що складено висновок від 29.12.2021 за №337-в/19-21.
3гідно висновку за результатами наукового археологічного дослідження в результаті наукових робіт досліджено частину пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» (охоронний номер 8828-Ха) в межах ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, що розташована по вул. Різдвяній, 33 у Холодногірському районі м.Харкова.
За результатом археологічного дослідження 29.12.2021 за №337-в/19-21, складеного співробітниками державного підприємства «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України» Інституту археології НАН України, ґрунтового шару на території земельної ділянки об`єкти археологічної спадщини, які потребують подальшого дослідження та охорони, не виявлені.
Співробітниками обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» складено Додаток 36 до паспорта об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», охоронний номер 8828-Ха, а також Додаток 81 до облікової картки об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», охоронний номер 8828-Ха, згідно з якими зазначена вище земельна ділянка вилучається із складу пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
З відповіді директора обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» Тритинника О. від 21.09.2022 №01-53/396 на запит керівника Новобаварської окружної прокуратури м.Харкова Купріянова В. від 26.08.2022 №52/99/1023 вих-22 вбачається, що вищевказані земельні ділянки перебували в межах пам`ятки археології Поселення Харків з 28.11.2013 та були вилучені з її меж у 2022 році у відповідності до вимог абз.3 ст.15 ЗУ "Про охорону культурної спадщини" в результаті дослідження на всій площі і по всій глибині культурного шару пам`ятки. 
21.05.2026 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, керуючись вимогами Закону України «Про охорону культурної спадщини», Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року №158, із заявою щодо направлення до Міністерства культури України подання про внесення змін до Державного реєстру нерухомих пам`яток України стосовно виключення земельної ділянки 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м.Харків, вул. Різдвяна, 33 у Холодногірському районі м. Харкова з території пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» (внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 28.11.2013 рок у №1224, охоронний номер 8828-Xa).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при касаційному перегляді справи №922/2320/23 у своїй постанові від 18.06.2024 зазначив, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір у справі, що розглядається, не врахували:
- положення законодавства, якими урегульовано процедурні питання обліку (використання) об`єктів культурної спадщини, у тому числі порядку їх вилучення із відповідного реєстру, не надали належної оцінки доводам прокурора, якими було обґрунтовано позовні вимоги та не дослідили подані на їх підтвердження докази;
- дотримання порядку (процедури) внесення змін до об`єкта культурної спадщини (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки), не встановлено та в судових рішеннях не зазначено, чи приймалося рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, про вилучення пам`ятки місцевого значення «Поселення Харків» з Реєстру об`єктів культурної спадщини, у тому числі земельної ділянки із кадастровим номером 6310137200:01:006:0020;
- практичного застосування норми щодо добросовісності набуття спірної земельної ділянки, на якій розташоване належне набувачу нерухоме майно, та в контексті спірних правовідносин не встановили та в рішеннях не зазначили наявність/відсутність одночасно трьох критеріїв правомірності втручання у право ТОВ «Фарнад» на володіння майном;
- положення Конвенції направлені на захист саме законного права.
Відповідно до ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи Господарський суд Харківської області з урахуванням вказівок Верховного Суду, виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) (далі - ЗК України), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
На підставі ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання у сфері земельних відносин.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно із ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно з ст.20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.
На підставі ч.6 ст.186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Водночас, згідно до ч.14 ст.186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.
Згідно із ч.1,6 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Відповідно до ст. 128 ЗК України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.
Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; г) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою ст.134 ЗК України.
Відповідно до ч.2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Згідно ч. 2 статті 34 Закону України “Про охорону культурної спадщини”, землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико- культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.
Відповідно до ст.20 Закону України “Про державний земельний кадастр” (у відповідній редакції) відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
На підставі ч.5 ст.21 Закону України “Про державний земельний кадастр”, відомості про обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектів землеустрою, що забезпечують еколого- економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншої документації із землеустрою.
Судом встановлено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6305505512018 від 18.01.2018 земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 зареєстрована 29.01.2007 Харківською регіонально філією ДП «Центр державного земельного кадастру» на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 24.09.2003, розробленого КП «НТЦ ЗІС» категорія земельної ділянки: Землі житлової та громадської забудови, вид використання: для експлуатації та обслуговування магазину, форма власності: комунальна, власник: Харківська міська рада Харківської області.
На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №88165401, від 26.05.2017 речове право №20618769 припинено 25.05.2017 на підставі акту приймання-передачі земельної ділянки від 23.05.2017 до земель запасу міста.
Пунктом 1 додатку до рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №686/17 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним та фізичним особам» ТОВ «Дімаріс» змінено вид використання земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею 0,0176 га за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33. Холодногірський район, кадастровий номер 6310137200:01:006:0020 з «для експлуатації та обслуговування магазину «Людмила- 92» на «для експлуатації та обслуговування магазину».
Слід зазначити, що на момент формування земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, її реєстрації 29.01.2007, в Державному земельному кадастрі була відсутня інформація про те, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення.
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 3 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт «Поселення Харків» за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха.
У паспорті та обліковій картці пам`ятки археології «Поселення Харків», які складені 10.01.2014 старшим науковим співробітником відділу пам`яток археології ОКЗ «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» та затверджені директором Департаменту культури і туризму Харківської ОДА, наведено опис об`єкта та меж його території, до якої потрапляє й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, що також підтверджується генеральним планом з визначенням зон охорони від 2012 року, який є невід`ємним додатком до паспорта та облікової картки.
Згідно абз.3 ч.4 ст.9 Закону України “Про державний земельний кадастр”, державний кадастровий реєстратор перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства. Згідно ч.6 ст.24 Закону України “Про державний земельний кадастр”, однією з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що державним кадастровим реєстратором при реєстрації спірної земельної ділянки не перевірено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на відповідність вимогам законодавства, як і відсутні докази того, що у вищевказаному Проекті землеустрою виявлена недостовірна інформація, і що інженера-землевпорядника, що був відповідальним за виготовлення вищевказаного проекту, притягували до відповідальності за його недостовірність чи інші порушення законодавства у сфері землеустрою.
Отже, на момент формування спірної земельної ділянки місцевої пам`ятки археології “Поселення Харків” не існувало, а на підставі ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає.

Підстави набуття права на землю визначено у статті 116 ЗК, за змістом якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом частини 1 статті 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.
У статті 54 ЗК України визначено, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (частина 1). Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель (частина 2). Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом (частина 3).
Відповідно до частини 2 статті 54 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.
Згідно зі статтею 83 ЗК (у відповідній редакції) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (частина 1). У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (частина 2). До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом (частина 4).
Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам встановлено статтею 128 ЗК України.
Відповідно до частини 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
У статті 150 ЗК (у відповідній редакції) визначено, що до особливо цінних земель відносяться, зокрема землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення (пункт г частини 1). Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах «в» і «г» частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України (частина 2). Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад (частина 3).
Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (абзац 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції на 26.01.2022), до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, зокрема, належить визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони.
Згідно статті 7 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» (в редакції на 26.01.2022), до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, зокрема, належать визначення меж територій археологічних пам`яток місцевого значення, затвердження зон їх охорони.
Таким чином, умовою належності земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 до категорії земель історико-культурного призначення є саме розташування на ній об`єкта, визначеного статтями 53, 54 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме: пам`ятки археології місцевого значення Поселення Харків.
Пам`ятка археології місцевого значення Поселення Харків занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224, охоронний номер пам`ятки 8828-Ха.
Відповідно до п.3 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт Поселення Харків за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про охорону культурної спадщини» вилучення пам`ятки з Реєстру здійснюється, зокрема, у разі якщо пам`ятка археології, що не виявлена в наземних обсягових формах, досліджена на всій площі по всій глибині культурного шару і при цьому не виявлено об`єктів культурної спадщини, які підлягають консервації або музеєфікації на місці та подальшому використанню.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.
Таким чином, існує лише дві категорії об`єктів культурної спадщини: 1) об`єкти культурної спадщини національного значення пам`ятки; 2) об`єкти культурної спадщини місцевого значення пам`ятки.
Об`єкт культурної спадщини, пам`ятка археології «Поселення Харків», занесена до Реєстру за категорією місцевого значення пам`ятки.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 розділу V Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158 (далі – Порядок №158) в редакції на 20.08.2019, відомості Реєстру про пам`ятку включають відомості про вид, тип та категорію пам`ятки.
Згідно з пунктами 4, 5 розділу І Порядку №158, зокрема щодо внесення змін про категорію пам`ятки передбачено, що ініціаторами розгляду питань про внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами 2 - 5 пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є:
уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення;
уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
Суб`єктами прийняття рішення про внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами 2 - 5 пункту 1 розділу V цього Порядку, внесення змін до Реєстру відповідно до категорії пам`яток є: Кабінет Міністрів України - щодо пам`яток національного значення; Мінкультури - щодо пам`яток місцевого значення.
Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі – орган охорони культурної спадщини щодо пам`яток місцевого значення) не здійснювалась зміна категорії пам`ятки місцевого значення «Поселення Харків», оскільки органом охорони культурної спадщини складено додатки до облікової документації про пам`ятку, а саме: додаток до облікової картки об`єкта культурної спадщини Поселення Харків №81 від 26.01.2022, додаток до Паспорту об`єкта культурної спадщини Поселення Харків №36 від 26.01.2022, якими фактично змінено межі території пам`ятки археології місцевого значення Поселення Харків, в які не потрапила земельна ділянка площею 0,0176 га кадастровий номер 6310137200:01:006:0020.
Крім того, відповідно до абзаців 17 та 18 пункту 1 розділу V Порядку №158, відомості Реєстру про пам`ятку також включають:
- відомості про межі території пам`ятки та особливості режиму її використання;
- відомості про дату і номер рішення про визначення меж території пам`ятки; режиму її використання.
Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку №158, про зміну відомостей Реєстру, передбачених абзацами 8 - 9, 11, 13 - 23 пункту 1 розділу V щодо пам`яток місцевого значення уповноважений орган (виконавчий орган обласної державної адміністрації – п.2 розділу І) щорічно інформує Мінкультури шляхом надання оновленої інформації щодо відомостей Реєстру в електронному вигляді у форматі Word у строк не пізніше 30 січня наступного за звітним роком та оновлює її на своїх веб-сайтах. Відповідність такої інформації прийнятим рішенням забезпечує уповноважений орган.
Положеннями абзацу 2 пункту 7 розділу V Порядку №158 передбачено, що внесення відомостей до Реєстру на підставі рішень органів охорони культурної спадщини забезпечує Мінкультури шляхом оновлення інформації Реєстру згідно з повідомленнями уповноважених органів, направленими відповідно до пункту 6 цього розділу, щороку у строк до 30 лютого наступного за звітним роком.
Відомості Реєстру, є відкритими і загальнодоступними за винятком обмежень, визначених законодавством, та публікуються на офіційному веб-сайті Мінкультури з можливістю їх безоплатного пошуку, перегляду та скачування матеріалів (пункт 8 розділу V Порядку №158).
Таким чином, вищевказаним Порядком передбачені: 1) можливість внесення змін до відомостей Реєстру про межі території пам`ятки та особливості режиму її використання; про дату і номер рішення про визначення меж території пам`ятки; режиму її використання; 2) повноваження уповноваженого органу, а саме, виконавчого органу обласної державної адміністрації на підставі п.2 розділу І Порядку №158, на внесення вищевказаних змін щодо пам`яток за категорією місцевого значення.
Згідно з інформацією обласного комунального закладу «Харківський науково-методичний центр охорони культурної спадщини» від 21.09.2022 №01-53/396, а також інформацією Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації від 26.09.2022 №05-25/301/1В у грудні 2021 року проведено наукове археологічне дослідження спірної ділянки, про що складено висновок від 29.12.2021 за №337-в/19-21.
Як свідчить зміст висновку від 29.12.2021 №337-в/19-21, складений співробітниками Державного підприємства «Науково-дослідний центр «Охоронна археологічна служба України» Інституту археології НАН України, за результатами наукового археологічного дослідження було досліджено частину пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» (охоронний номер 8828-Ха) у межах ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020, що розташована по вул.Різдвяній, 33 у Холодногірському районі м. Харкова. В результаті археологічного дослідження ґрунтового шару на території цієї земельної ділянки об`єкти археологічної спадщини, які потребують подальшого дослідження та охорони, не виявлені.
Далі, уповноваженим органом, Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації:
- складено Додаток 36 до паспорта об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», а також Додаток 81 до облікової картки об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», охоронний номер 8828-Ха, згідно з якими земельна ділянка площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 вилучена із складу пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків»;
- надано відповідь від 26.09.2022 №05-25/301/1В за запит прокурора, в якій зазначено про вилучення 26.01.2022 земельної ділянки площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 з меж пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» у відповідності до вимог абз.3 ст.15 Закону України «Про охорону культурної спадщини» за результатами проведеного наукового археологічного дослідження по всій площі і по свій глибині культурного шару.
Можливість внесення змін до облікової документації передбачається Методичними рекомендаціями щодо заповнення облікової картки об`єкта культурної спадщини та паспорта об`єкта культурної спадщини, схваленими Наказом Державної служби охорони культурної спадщини від 03.06.2004 №11, в преамбулі яких зазначається: у разі внесення змін до облікової картки, паспорта, їх повинен вносити спеціаліст, котрий склав картку, паспорт; у разі неможливості – спеціаліст освітньокваліфікаційного рівня не нижче спеціаліста, котрий заповнював картку, паспорт.
Враховуючи викладене, у разі проведення повного археологічного дослідження на певній частині площі пам`ятки, за результатами яких вказана частина пам`ятки втрачає свою автентичність та не представляє будь-якої цінності з точки зору пам`яткоохоронного законодавства, згідно ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» не може належати до об`єкта культурної спадщини, у тому числі який має статус пам`ятки.
У зв`язку із проведеними дослідженнями вносяться зміни до облікової документації з урахуванням вищезазначених методичних рекомендацій щодо вилучення площі дослідженої території, яка не може входити до складу пам`ятки, оскільки втратила свою автентичність шляхом повного руйнування. Пам`ятка археології «Поселення Харків» на сьогодні залишається пам`яткою, однак враховуючи проведене дослідження на її частині, пам`ятка має меншу площу.
Прокурор кваліфікує правовідносини по складанню додатків до облікової картки та до паспорта об`єкта культурної спадщини місцевого значення «Поселення Харків», як вилучення і наполягає саме на вилученні всієї місцевої пам`ятки археології «Поселення Харків» з Державного реєстру нерухомих пам`яток України на підставі відповідного дослідження всієї території пам`ятки за наявності відповідного рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, про вилучення пам`ятки, як єдиному правовому механізмі для проведення наукового археологічного дослідження та зміни меж пам`ятки.
Суд зазначає, що правовідносини по складанню додатків до облікової картки та до паспорту об`єкта культурної спадщини місцевого значення «Поселення Харків», це і є зміною меж пам`ятки відповідно до повноважень місцевого органу охорони культурної спадщини, оскільки за результатами складання облікових документів на пам`ятку не відбулись ані вилучення пам`ятки з Реєстру, ані зміна її категорії.
Є беззаперечний факт відсутності на спірній земельній ділянці об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», отже, оскільки це пам`ятка археології, яка скрита в землі, то вона була відсутня і на час прийняття оскаржуваного рішення, і взагалі її не було на дослідженій земельній ділянці, тому спірна земельна ділянка відповідно до вимог ст.53 ЗК України, ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» не відноситься до земель історико-культурної спадщини.
Прокурором не надано до суду іншого дослідження з протилежним висновком.
Тому твердження прокурора, що на час ухвалення спірних рішень Харківською міської радою спірна земельна ділянка була розташована в межах пам`ятки археології «Поселення Харків» є необґрунтованими, оскільки формальне віднесення до земель пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» не змінює змісту спірних правовідносин, які полягають у відсутності об`єкта культурної спадщини на спірній земельній ділянці.
Відповідно до листа Харківської обласної державної адміністрації від 12.08.2022 №01-04/739-2/1079В спірна земельна ділянка знаходиться поза межами історичного ареалу та зон охорони пам`яток архітектури, містобудування, науки і техніки м. Харкова.
Як зазначив в своїх поясненнях Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, наразі та протягом багатьох років існує практика, за результатами досліджень конкретної площі пам`ятки археології, досліджена її територія перестає мати будь яку культурну цінність, оскільки під час дослідження всі елементи, які представляють цінність вилучаються та передаються до музейного фонду Держави. Дану територію немає жодних підстав відносити до площі пам`ятки, у зв`язку із відсутністю культурного шару та будь-яких елементів, які б надалі представляли культурну цінність.
Також у листі Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УКРНДІПРОЕКТРЕСТАВРАЦІЯ" від 31.08.2022 №60/А зазначено, що межі пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» у графічній частині науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м. Харкова відображені згідно вихідних даних станом на грудень 2018 року, наданих замовником - органами охорони культурної спадщини Харківської обласної державної адміністрацій.
Неприведення органами охорони культурної спадщини відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України про Пам`ятку відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділу V Порядку №158, науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м. Харкова, наведеними прокурором у позовній заяві у відповідність до прийнятих рішень та актуальних меж пам`ятки археології «Поселення Харків», не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказані обставини не залежать від повноважень відповідачів.
Також у своїх поясненнях Міністерство культури і інформаційної політики України зазначило, що ними не приймалось рішення про вилучення пам`ятки місцевого значення «Поселення Харків» з Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Також не приймалось рішення про зміну території пам`ятки шляхом вилучення земельної ділянки із відповідним кадастровим номером.
При цьому, зміна відомостей щодо, зокрема, території пам`ятки відбувається шляхом подання до Міністерства оновленої інформації органом охорони культурної спадщини обласної державної (військової) адміністрації.
У Міністерства відсутні повноваження на самостійне внесення будь-яких змін до Реєстру без відповідного подання органу охорони культурної спадщини.
Крім того зазначили, що з огляду на те, що зазначена пам`ятка культурної спадщини була занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, зміна території пам`ятки можлива виключно шляхом внесення змін до відомостей Реєстру в порядку, передбаченому підпунктом 11.3 Розділу ХІ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158 (в редакції наказу МКІП від 01.03.2024 №158).
Як вбачається з пункту 11.3. Порядку, рішення про зміну категорії пам`ятки, внесення змін до відомостей Реєстру щодо найменування, виду, типу, дати утворення, місцезнаходження пам`ятки здійснюється в порядку, визначеному розділом V цього Порядку, з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 11.4 цього розділу.
Таким чином, для змін території пам`ятки та вилучення досліджених ділянок уповноважений орган охорони культурної спадщини мав виготовити нову облікову документацію та надати до Міністерства культури і інформаційної політики України подання про внесення змін до відомостей Реєстру в частині зміни місцезнаходження пам`ятки.
Слід також зазначити, що питання місця розташування та меж місцевої пам`ятки археології «Поселення Харків» було предметом розгляду Верховним Судом у справі № 520/15886/24. Судом надано правову оцінку порядку внесення змін до меж місцевої пам`ятки археології «Поселення Харків» за результатами археологічного дослідження, у зв`язку з чим судом було досліджено документи, які нібито встановлюють межі вказаної пам`ятки, а саме: облікова документація, Історико-архітектурний опорний план м. Харків, науково-проектна документація з визначення меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м. Харків.
Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі №520/15886/24 за касаційними скаргами Харківської обласної прокуратури та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №520/15886/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС-АГЗС Греківська» до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент), Міністерства культури та інформаційної політики України, за участю третьої особи Харківської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії – касаційні скарги залишено без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 залишено без змін.
Висновки Верховного Суду у справі №520/15886/24 щодо:
1. внесення змін до облікової документації (пункти 44, 45): «Внесення змін до облікової картки пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» шляхом зазначення інформації про вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами 6310138800:03:011:0188, площею 0,0728 га, та 6310138800:03:011:0101 із меж території зазначеної пам`ятки не свідчить про вчинення Департаментом належних дій, передбачених Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (далі – Порядок №158), для зміни меж території пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків». Відтак, доводи Департаменту про відсутність підстав для вчинення ним зазначених дій відповідно до Порядку №158, не ґрунтуються на вимогах наведених норм;
2. щодо проведення археологічного дослідження на частині території пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» (пункти 47,48): «Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Департаменту про те, що проведення археологічного дослідження лише на частині території пам`ятки не є достатнім для внесення змін до таких меж з огляду на наступне.
За правилами статті 14-1 Закону №1805-III межі та режими використання території пам`ятки визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки місцевого значення приймається органом охорони культурної спадщини обласного рівня. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (щодо встановлення меж території пам`ятки, що є складовою облікової документації) затверджується також органом охорони культурної спадщини обласного рівня, щодо пам`яток місцевого значення»;
3. щодо зміни території пам`ятки (пункт 62): «З огляду на те, що пам`ятка місцевого значення Поселення Харків внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, тому зміна території пам`ятки можлива виключно шляхом внесення змін до відомостей Реєстру в порядку, передбаченому підпунктом 11.3 Розділу ХІ Порядку №158. Для внесення змін у відомості щодо території пам`ятки та вилучення досліджених ділянок Департамент мав скласти подання та направити його разом з пакетом документів до Міністерства»;
4. меж пам`ятки архітектури місцевого значення «Поселення Харків» (пункти 50-54): «Судами досліджено Історико-архітектурний опорний план, з якого вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані на території пам`ятки архітектури місцевого значення “Поселення Харків”, проте конкретних меж з координатами такий план не містить. Такий план не визначає територію пам`ятки, а лише містить узагальнену інформацію про таку територію.
За результатами розробленого Історико-архітектурного опорного плану м. Харків, Міністерство культури, молоді та спорту України наказом від 27.02.2020 №1199 затвердило межі і режими використання історичного ареалу і зон охорони пам`яток національного значення та наказом від 27.12.2019 №304 затвердило межі та режими використання зон охорони пам`яток історії, монументального мистецтва та археології місцевого значення.
Харківська міська рада рішенням від 18.12.2019 №1902/19 затвердила Історико-архітектурний опорний план у складі генерального плану населеного пункту.
Цими документами затверджено лише зони охорони пам`яток, а не межі територій. Судами встановлено, що облікова документація не містить конкретно визначених меж пам`ятки археології місцевого значення “Поселення Харків”, а лише визначає її межі шляхом опису об`єктів, що межують на території пам`ятки.
Наведені встановлені судами обставини свідчать про відсутність документу, яким визначені межі пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
Станом на цей час судові рішення у справі № 520/15886/24 виконано, за поданням Департаменту Міністерство культури України наказом від 21.04.2026 №506 «Про внесення змін до відомостей Державного реєстру нерухомих пам`яток України» внесені зміни до Державного реєстру нерухомих пам`яток України стосовно виключення земельних ділянок з кадастровими номерами 6010138800:03:011:0101 і 6010138800:03:011:0188 з території пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ГПК України).
За частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 22 лютого 2022 року у справі №761/36873/18.
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу.
Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права / інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права / інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Одна, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право / інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Так, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).
Відповідно до ч.2 ст.391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Згідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У зазначеній справі прокурор оспорює, зокрема, законність продажу спірної земельної ділянки (тобто наявність повноважень у Харківської міської ради на розпорядження спірним майном).
Таким чином, спосіб захисту спірних правовідносин прямо визначений нормою права – це віндикаційний позов, на який розповсюджується позовна давність.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Судом встановлено, що на підставі пункту 8 додатку до рішення 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 № 877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам» між Харківською міською радою та ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. №140. 
Ні підставі вищевказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. №140.
У пункті 1.1. зазначеного договору зазначено, що Продавець на підставі рішення 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 року №877/17 передає за плату, а Покупець приймає і оплачує вартість земельної ділянки площею 0,0176 га, у тому числі за земельними угіддями: забудовані землі - 0,0176 га, із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Різдвяна, 33 (тридцять три), Холодногірський район (кадастровий номер 6310137200:01:006:0020), згідно з планом земельної ділянки, що додається.
Ціна продажу земельної ділянки становить 140 953,00 грн. (п.2.1 договору).
24.05.2018 між ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” та ТОВ «ФАРНАД» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” передало у власність покупця ТОВ «ФАРНАД» земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, а покупець приймає її у власність та сплачує за неї визначену цим договором суму грошей. Пунктом 5 договору встановлено, що цей продаж здійснюється за 140 953,00 грн.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Десятніченко І.В. (реєстровий №378), наступним покупцем земельної ділянки виступила ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що продавець передає земельну ділянку у власність покупцю, а покупець приймає її у власність та сплачує за неї визначену цим договором суму грошей. Цей продаж здійснюється за 140 953,00 грн. (п.5 договору).
Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас такі категорії, як добросовісність, яка належить до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а також недобросовісність не можуть тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.
Добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження №14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження №14-436цс19). Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19, пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див. пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 755/2957/20, провадження № 61-36св23).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15 (провадження № 14-190 цс 20), у пункті 43 чітко зазначила, що без встановлення обставин підтвердження недобросовісності дій, які були вчинені, неможливо переглядати всі юридичні факти, що виникли, змінилися чи припинилися. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315 сво 18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Позивач не лише не довів недобросовісність дій передостаннього і останнього власника спірної квартири, а й не намагався надати такі докази або довести такі обставини, посилаючись виключено на добросовісність позивача. На вказані недобросовісні дії позивача, наведені вище норми права суди належної уваги не звернули (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі №522/16163/18, провадження №61-13333 св 20).
Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна, є такі категорії, як «знав / не знав», «міг знати / не міг знати».
За загальним правилом, під поняттям «знав» необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття «міг знати», то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18 вересня 2025 року у cправі №922/82/20).
Особа, купуючи майно, має діяти обачно. Однак проста необачність не може виключати добросовісності особи.
Водночас саме об`єктивні характеристики майна можуть враховуватися під час оцінки добросовісності / недобросовісності набувача, зокрема, якщо ознака випливає з самого певного місцезнаходження земельної ділянки.
Стосовно категорій «знав / не знав».
Відповідно до п.3 додатку 6 наказу Міністерства культури України від 28.11.2013 №1224 до Переліку об`єктів культурної спадщини в Харківській області, що заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення внесений об`єкт Поселення Харків за адресою: Фортеця розташована в місці злиття річок Харків та Лопань, Посад розміщується на лівому та правому берегах річки Лопань та річки Харків як Пам`ятка археології з охоронним номером 8828-Ха.
Тобто, пам`ятка з`явилась у відповідному Державному реєстрі як пам`ятка археології лише 28.11.2013 без географічних координат та без конкретної адреси, адреса спірної земельної ділянки також відсутня у вказаному Реєстрі.
З огляду на вищевикладене, відповідачі не знали і не могли знати, що спірна земельна ділянка має/може мати якусь історичну археологічну цінність.
Стосовно категорій «міг знати / не міг знати».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі №927/1206/21 (провадження №12-31гс23) зазначено, що пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, в зв`язку з чим нерозривно пов`язані із земельними ділянками, на яких вони розташовані.
Таким чином, пам`ятку археології «Поселення Харків», яка розташована безпосередньо у глибині земної поверхні, у силу зовнішніх об`єктивних, явних і видимих характерних ознак пам`ятки та проявивши розумну обачність, побачити не можливо.
Більш того, проявом добросовісної поведінки відповідача ТОВ «Фарнад» є замовлення за власний рахунок проведення на спірній земельній ділянці археологічного дослідження (розкопок), за висновком якого в результаті археологічних досліджень ґрунтового шару на території земельної ділянки об`єкти археологічної спадщини, які потребують подальшого дослідження та охорони не виявлені. Спірна земельна ділянка досліджена в наземних обсягових формах на всій площі і по всій глибині культурного шару і при цьому не виявлено об`єктів культурної спадщини, які підлягають консервації або музеєфікації на місці та подальшому використанню.
Відповідно до висновку за результатом наукового археологічного дослідження від 29.12.2021 №337-в/19-21, використання ділянки для експлуатації та обслуговування магазину не суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Таким чином, на спірній земельній ділянці відсутні об`єкти археологічної спадщини, а також відсутня місцева пам`ятка культурної спадщини «Поселення Харків». Спірна земельна ділянка не має археологічної цінності та не відноситься до особо цінних земель, що мають винятковий захист.
Таким чином спростовуються доводи прокурора, що набувачі спірної земельної ділянки знали/могли знати, зокрема з Історико-архітектурного опорного плану м. Харкова, про входження спірної земельної ділянки до меж пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків».
09.04.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року №4292-IX.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону 4292-IX, передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Згідно до п.5 ст.390 ЦК України, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а, отже, і «майном».
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - не встановлює такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17, провадження №14-317цс19).
Тобто лише в разі дотримання всіх критеріїв можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. Суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку вирішувати питання пропорційності з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, оскільки в одному випадку обмеження буде пропорційним, а в іншому випадку те саме обмеження пропорційним не вважатиметься.
Так, критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
За усталеною практикою ЄСПЛ, ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна у розумінні цього положення Конвенції (див., зокрема, рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), №43768/07, пункт 41; від 13 грудня 2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), №32457/05, пункти 27-40; від 12 листопада 2013 року «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), №45092/07, пункт 42; від 31 травня 2016 року «Вукушіч проти Хорватії», № 69735/11, пункт 50).
За практикою ЄСПЛ, визнання права власності недійсним як таке не суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, водночас воно повинне бути не лише передбачене законом і мати законну мету, але й відповідати вимозі пропорційності. Потрібно встановити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав людини; пошук цього балансу притаманний Конвенції загалом. Цей обов`язковий баланс неможливо встановити, якщо зацікавлена особа несе надмірний індивідуальний тягар (рішення від 12 червня 2018 року у справі «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), № 70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 138).
Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (див. рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), №43768/07, пункт 45; від 09 грудня 1994 року у справі «Святі монастирі проти Греції» (The Holy Monasteries v. Greece), пункт 71, серія А №301-А, від 10 червня 2021 року «Колишній король Греції та інші проти Греції» [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява №25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
При розгляді цієї справи підлягає врахуванню також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.
Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
Необхідність виправлення старої «помилки» не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але й вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (див., наприклад, рішення від 11 червня 2020 року у справі «Фортеця проти України» (Fortetsya, МРР v. Ukraine, заява № 68946/10, пункт 42, з подальшими посиланнями).
Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), №3257/05, пункт 40).
Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Принцип належного урядування, як правило, не має заважати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, що є наслідком їхньої недбалості. З іншого боку, потреба у виправленні попередньої несправедливості не має становити непропорційне втручання у право, щойно набуте особою, яка добросовісно покладалася на законність дій державного органу (рішення ЄСПЛ від 31 травня 2016 року «Вукушич проти Хорватії» (Vukusic v. Croatia), №69735/11, § 64; від 12 червня 2018 року «Бейнарович та інші проти Литви» (Beinarovic and Others v. Lithuania), №70520/10, 21920/10, 41876/11, пункт 140).
Майнове право особи можна припинити в разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства і таке втручання у мирне володіння майном є пропорційним до цілей, які це втручання переслідувало.
Відповідачі 2,3,4 є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки, в чиїх діях відсутні ознаки правопорушення або протиправності.
Слід взяти до уваги принцип належного урядування та врахувати, що земельна ділянка площею 0,0176 га з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 вилучена із складу пам`ятки археології місцевого значення «Поселення Харків» відповідно до Додатку 36 до паспорта об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», а також Додатку 81 до облікової картки об`єкта культурної спадщини «Поселення Харків», охоронний номер 8828-Ха, але вона лише не виключена з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що, на думку прокурора, є підставою для задоволення позову та визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки.
Суд зазначає, що задоволення позову буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурором не доведено, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення земельної ділянки для захисту інтересів держави є більш важливими, ніж дотримання права ОСОБА_1 , яка законним шляхом добросовісно набула своє майно, покладаючись на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виклав свої висновки у своїй постанові від 21 серпня 2024 року у cправі №953/24224/19 у наступних пунктах:
"6.3. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
6.4. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
6.5. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
6.6. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
6.7. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
6.8. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
6.9. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
6.10. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
6.11. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.6)).
6.12. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
6.13. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 29)).
6.14. При цьому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).
6.15. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 31))."
Як встановлено судом, відповідно до п.8 додатку до рішення 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 №877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам» вирішено ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» продати земельну ділянку із земель територіальної громади міста Харкова: кадастровий номер: 6310137200:01:006:0020; місце розташування: м.Харків, вул. Різдвяна, 33, Холодногірський район: Категорія земель: землі житлової та громадської забудови; Вид використання земельної ділянки; для експлуатації та обслуговування магазину; Форма власності: комунальна; Площа земельної ділянки, га: 0,0176; Ціна продажу земельної ділянки: 140 953,00грн.
На підставі вищевказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «Харківський Центральний ринок торгівельний майданчик 3» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. №140.
У пункті 1.1. зазначеного договору зазначено, що Продавець на підставі рішення 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 року №877/17 передає за плату, а Покупець приймає і оплачує вартість земельної ділянки площею 0,0176 га, у тому числі за земельними угіддями: забудовані землі - 0,0176 га, із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Різдвяна, 33 (тридцять три), Холодногірський район (кадастровий номер 6310137200:01:006:0020), згідно з планом земельної ділянки, що додається.
Ціна продажу земельної ділянки становить 140 953,00 грн. (п.2.1 договору).
24.05.2018 між ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” та ТОВ «ФАРНАД» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ “Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3” передало у власність покупця ТОВ «ФАРНАД» земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:006:0020 за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, а покупець приймає її у власність та сплачує за неї визначену цим договором суму грошей. Пунктом 5 договору встановлено, що цей продаж здійснюється за 140 953,00 грн.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.05.2024, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Десятніченко І.В. (реєстровий №378), наступним покупцем земельної ділянки виступила ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що продавець передає земельну ділянку у власність покупцю, а покупець приймає її у власність та сплачує за неї визначену цим договором суму грошей. Цей продаж здійснюється за 140 953,00 грн. (п.5 договору).
Звертаючись із зазначеним позовом, прокурор прагнув повернути державі майно, яке було відчужено за рішенням 17 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.12.2017 №877/17 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам». Проте зазначений позов не відповідає таким критеріям, оскільки це порушує права особи, яка набула права власності, як в 2018, так й в 2024 роках.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 387 цього ж Кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
З частини 4 ст.388 ЦК України вбачається, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Як було зазначено вище, відповідачі 2,3,4 набули земельну ділянку у власність за оплатними договорами.
Прокурором не доведено, що з боку відповідачів порушено умови ч.4 ст.388 ЦК України, а отже такий позов не може бути задоволений.
В підтвердження своїх висновків суд посилається на висновки викладені в постанові Верховного Суд від 21 серпня 2024 року у cправі №953/24224/19, а саме:
"6.30. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
6.31. У постанові від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.
6.32. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).
6.33. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).
6.34. Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.
6.35. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.
6.36. Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20)).
6.37. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
6.39. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 виснувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб.
6.40. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном.
6.41. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар."

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин позовні вимоги Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації) та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації) до Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, з врахуванням приписів ст.129 ГПК України, витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації) та Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (Департаменту культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації) до Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центральний ринок торгівельний майданчик 3», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРНАД», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки – відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "27" липня 2026 р. 

Суддя | | Т.О. Пономаренко