Справа № 758/14608/25 
Категорія 9 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Відродження-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Київбуд» про визнання речових (майнових прав),
У С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дунь В.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищевказаною заявою.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» укладений Договір № 25/02/15-С2-К202 купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2015 року, відповідно до якого ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» зобов`язувався передати протягом 4-го кварталу 2015 року ОСОБА_1 у власність окрему квартиру № 202 (1 кімната), загальна площа 32, 6 м2, поверх 23, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку з вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:91:312:0100, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі Договору № КУ-40 про спільну діяльність з будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 від 25.12.2003, договору про інвестування будівництва житлового будинку від 20.09.2014 р. та всіма додатками до них
Так згідно Довідки про фінансування нерухомості від 05.03.2015 року виданої ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» Позивачем було сплачено кошти в сумі 423 800, 00 гривень, що складає 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості. Також ці обставини підтверджуються квитанціями про оплату за вказаним договором купівлі продажу майнових прав.
Проте ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» не виконав свої зобов`язання перед Позивачем, у власність вказане майно не передавав (житловий будинок до сих пір не введений в експлуатацію, хоча за п. 2.7 Договору мав бути введений в експлуатацію в 4 кварталі 2015 року).
Так з моменту укладення Обслуговуючим кооперативом «Відродження-2018» договору купівлі - продажу корпоративних прав забудовника ТОВ «УК «Київбуд», кооператив став повноцінним власником корпоративних прав забудовника, і 22.10.2019 року та повторно 07.12.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОК «Відродження-2018» зареєстроване право власності на об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_5.
Проте нещодавно Позивачу стало відомо, що 29.11.2024 року Подільський районний суд м. Києва прийняв Рішення у справі № 758/5075/24, яким визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Буждиганчук Євдокії Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49273486 від 22.10.2019; про державну реєстрацію прав № 33772200 від 18.10.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1942010080000, тобто право власності на вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва.
20.03.2025 року Господарський суд м. Києва у справі № 910/8828/24 прийняв рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Буждиганчук Євдокії Юріївні про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49273486 від 22.10.2019 року; запис про державну реєстрацію прав №33772200 від 18.10.2019 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1942010080000). Тобто ще одним рішенням суду була скасована вказана державна реєстрація на об`єкт незавершеного будівництва.
Право власності на вказану квартиру, окрім позивача, не могла набути інша особа, оскільки майнові права на неї перейшли до нього за вищевказаним Договором купівлі-продажу майнових прав, а Відповідач-2, як 100% власник ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд», не міг набути такого права відповідно до вимог Закону № 1560-ХІІ.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
10.10.2025 від представника відповідачів на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
Представник відповідачів в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем до позовної заяви не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення його певних прав (інтересів) зі сторони відповідачів.
Позивач не вказує яке саме його право було порушено та в який спосіб можливе відновлення такого нібито порушення.
Між позивачем та ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2015 № 25/02/15-С2-К202.
Відповідно до п.3.2 Договору після отримання продавцем на об`єкт капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердження його до експлуатації, продавець надсилає покупцю повідомлення із зазначенням дати коли покупець повинен з`явитися та фізично прийняти закінчений будівництвом об`єкт нерухомості.
На даний час об`єкт інвестування не побудований та не введений в експлуатацію, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У справі, що розглядається Подільським районним судом м. Києва: позивач не надав доказів, що об?єкт будівництва (багатоквартирна новобудова) зданий в експлуатацію; позивач не надав доказів, що квартира, яка є предметом спору, є об?єктом цивільно правових угод; позивач не надав доказів, що його права оспорюються відповідачами чи майнові права на квартиру відчужені третім особам; позивач не надав доказів, що ОК «Відродження» є забудовником секції 2 в багатоквартирному будинку на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:91:312:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_5. - Позивач не надав доказів, що навіть почалася забудова секції 2 в багатоквартирному будинку на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:91:312:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.
17.10.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.
Представник позивача зазначає, що не можна погодитися з Відповідачами про нібито невірний спосіб відновлення порушеного права Позивача у позовній заяві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року №761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач обрав такий спосіб захисту порушеного права, який, на його думку, є ефективним і не заборонений законом. Також у позовній заяві наведені й інші практики Верховного Суду з приводу правильності обраного способу захисту своїх майнових прав при зверненні до суду у випадку, коли житловий будинок недобудований та не введений в експлуатацію.
Це ж саме стосується твердження Відповідачів у відзиві про те, що нібито оскільки житловий будинок не добудований та не введений в експлуатацію, то і позовні вимоги не підлягають задоволенню. Проте з урахуванням вищевикладеного та того, що Відповідачі повинні були згідно вказаного вище договору добудувати будинок, ввести його в експлуатацію ще в 2016 році і відповідно передати вже готову квартиру Позивачу, то це якраз і ще раз обґрунтовує позовні вимоги Позивача, оскільки свої обов`язки за договором Відповідачі до сих пір не виконали і вже не виконають.
Знову ж таки Відповідачі зазначають у відзиві про те, що нібито Позивач не мав права звертатися з даним позовом, оскільки будинок ще не добудований та не введений в експлуатацію. Тому Позивач не має права, на думку Відповідачів, вимагати визнати за ним право власності на квартиру. В позовній заяві та у даній Відповіді на відзив вже зазначалося, що до введення будинку в експлуатацію Позивач має право захищати свої майнові права на квартиру, а не право власності на саму квартиру. Тому це ще раз підтверджує правильність обраного Позивачем способу захисту своїх майнових прав на квартиру і необґрунтованість заперечень Відповідачів.
Згідно вказаної інформації Відповідачами про нібито чинення перешкод їм у добудові іншими юридичними особами, то варто зауважити, що це ніяким чином не стосується правовідносин Позивача з Відповідачами з приводу виконання вищевказаного договору та порушення його (Позивача) майнових прав. Тим більше Відповідачами залишено поза увагою, яким чином вони будуть продовжувати виконувати свої зобов`язання за договором при наявному арешті на недобудову та статусу самочинного будівництва.
16.02.2026 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи інформаційної довідки № 216107669 від 13.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, проекту рішення Київської міської ради від 14.09.2020 «Про надання Обслуговуючому кооперативу «Відродження-2018» земельної ділянки в оренду для будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери на АДРЕСА_5», постанову Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 910/16656/23.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача в якій останній просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» було укладено Договір № 25/02/15-С2-К202 купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2015 року, відповідно до якого ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» зобов`язувався передати протягом 4-го кварталу 2015 року ОСОБА_1 у власність окрему квартиру № 202 (1 кімната), загальна площа 32, 6 м2, поверх 23, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку з вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:91:312:0100, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі Договору № КУ-40 про спільну діяльність з будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 від 25.12.2003, договору про інвестування будівництва житлового будинку від 20.09.2014 р. та всіма додатками до них
Так згідно Довідки про фінансування нерухомості від 05.03.2015 року виданої ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» Позивачем було сплачено кошти в сумі 423 800, 00 гривень, що складає 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості. Також ці обставини підтверджуються квитанціями про оплату за вказаним договором купівлі продажу майнових прав.
Проте ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» не виконало свої зобов`язання перед Позивачем, у власність вказане майно не передало (житловий будинок до сих пір не введений в експлуатацію, хоча за п. 2.7 Договору мав бути введений в експлуатацію в 4 кварталі 2015 року).
Так з моменту укладення Обслуговуючим кооперативом «Відродження-2018» договору купівлі - продажу корпоративних прав забудовника ТОВ «УК «Київбуд», кооператив став повноцінним власником корпоративних прав забудовника, і 22.10.2019 року та повторно 07.12.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОК «Відродження-2018» зареєстроване право власності на об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_5.
29.11.2024 Подільський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 758/5075/24, яким визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Буждиганчук Євдокії Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49273486 від 22.10.2019; про державну реєстрацію прав № 33772200 від 18.10.2019 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1942010080000, тобто право власності на вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва.
20.03.2025 Господарський суд м. Києва у справі № 910/8828/24 прийняв рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Буждиганчук Євдокії Юріївні про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49273486 від 22.10.2019 року; запис про державну реєстрацію прав №33772200 від 18.10.2019 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1942010080000). Тобто ще одним рішенням суду була скасована вказана державна реєстрація на об`єкт незавершеного будівництва.
Право власності на вказану квартиру, окрім позивача, не могла набути інша особа, оскільки майнові права на неї перейшли до нього за вищевказаним Договором купівлі-продажу майнових прав, а Відповідач-2, як 100% власник ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд», не міг набути такого права відповідно до вимог Закону № 1560-ХІІ.
Відповідно до чинного законодавства квартира та нежитлове приміщення стає окремим майном, на яке може бути оформлене право власності тільки після завершення будівництва будинку, однак позивач вважає, що, оскільки він сплатив вартість квартири № 202 , то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, йому належать майнові права на цей об`єкт нерухомості.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.
Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).
Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі № 755/8933/18 (провадження № 61-4251св19).
Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6- 318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року №761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обрала такий спосіб захисту порушеного права, який, на її думку, є ефективним і не заборонений законом.
Враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14- 606цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14- 39цс19) у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено право на справедливий суд. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила висновок, що установивши під час розгляду справи, що відповідач не виконав належним чином узятих за договором зобов`язань, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески в повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на спірну квартиру. При цьому суди правильно вважали, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вона не може захистити свої права.
Частинами другою-третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).
Відповідно до положень статей 626-629, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі- продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Між сторонами виникли відносини на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав і предметом договірного зобов`язання за цими договорами є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів та передавання майнових прав, а після завершення будівництва передання об`єкту нерухомості. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, що їх сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної зі сторін та відповідної мети договору.
Верховний Суд у своїй практиці визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому.
Отже, майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав та підлягають захисту у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Майнові права визначаються як суб`єктивні права учасників цивільних правовідносин, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей та обміну речей, робіт, послуг.
Майнові права виникають з юридичних фактів, передбачених ЦК України, іншими актами законодавства. За будь-яким договором про передавання речі боржник має передати річ, а кредитор має право вимоги передавання такої речі, яке є майновим.
Як передбачено статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі статтями 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом статей 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, у позивача у зв`язку з виконанням зобов`язання щодо сплати вартості об`єкту нерухомості виникло право вимоги й оформлення права власності на об`єкт нерухомості шляхом підписання відповідного Акту приймання передачі Об`єкта нерухомості, а у Відповідача-1 виникло право на отримання вартості квартири та кореспондуючий обов`язок передати йому останню за відповідним Актом приймання- передачі.
Оскільки вказаний об`єкт нерухомості є оплаченим Позивачем об`єктом, який після завершення будівництва стає окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - Позивачу належить не право власності на цей об`єкт нерухомості, а речове (майнове) право на неї.
Положеннями ч.4 ст.10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.
Таким чином, реєстрація за відповідачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що становить 100 % площі від Об`єкта будівництва порушує права та інтереси Позивача, що є Інвестором будівництва та власником майнових прав на Об`єкт інвестування.
Згідно Довідки про фінансування нерухомості від 05.03.2015 року виданої ТОВ «Управляюча компанія «Київбуд» Позивачем було сплачено кошти в сумі 423 800, 00 гривень, що складає 100 % вартості майнових прав об`єкта нерухомості. Також ці обставини підтверджуються квитанціями про оплату за вказаним договором купівлі продажу майнових прав
Реєстрація за Відповідачем об`єкта незавершеного будівництва, позбавляє Позивача можливості після завершення його будівництва та введення його в експлуатацію набути у власність квартиру № 202 (1 кімната), загальна площа 32, 6 м2, поверх 23, секція 2, яка знаходиться в житловому будинку з вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:91:312:0100.
Оскільки вартість вказаного об`єкту нерухомості сплачена позивачем, і такий об`єкт після завершення будівництва стає окремим об`єктом нерухомого майна, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на цей об`єкт нерухомості, а речове (майнове) право на неї.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Відродження-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Київбуд» про визнання речових (майнових прав) - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , речове (майнове) право на окрему квартиру № 202 (1 кімната), загальною площею 32, 6 м2, поверх 23, секція 2, яка знаходиться в незавершеному будівництвом будинку на земельній ділянці за кадастровим номером 8000000000:91:312:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;
- відповідач - Обслуговуючий кооператив «Відродження-218», місцезнаходження: м .Київ, вул. Львівська, буд. 22А, код ЄДРПОУ: 42039737;
- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Київбуд», місцезнаходження: м. Київ, просп. Європейського Союзу, буд. 102А, код ЄДРПОУ: 39224771.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ