ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/9932/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючого, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.

за участю представників:
позивача : Канюк Я.Ю., Дюжев І.О., Баранівський В.В.
відповідача: Приходько Т.П.
третьої особи: Сокалюк Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026
(головуючий - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.),
рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025
(суддя - Удалова О.Г.),
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025
(головуючий - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.)
та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026
(головуючий - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.)
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026
(головуючий - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.),
рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025
(суддя - Удалова О.Г.),
у справі №910/9932/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка"
до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національний банк України
про стягнення 9 679 712,79 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка" (далі - ТОВ "Торгівельний двір "Українська товарна спілка?", позивач) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ "Укргазбанк", відповідач) про стягнення 9 679 712,79 грн, з яких: 6 815 970,00 грн основного боргу, 2 369 945,43 грн інфляційних втрат і 493 797,36 грн 3% річних.
2. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, постанови апеляційного суду та Верховного Суду
3. Справа розглядалась судами неодноразово.
4. Постановою Верховного Суду від 03.06.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі № 910/9932/24 про часткове задоволення позову скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
5. Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав, що вагомим і ключовим у вирішенні цього спору є вирішення, зокрема, таких питань: наявність/відсутність підстав для виконання Банком зобов`язань за договором, у тому числі, щодо продажу на МВРУ російських рублів і перерахування суми гривень, отриманої від цього продажу на поточний рахунок позивача в національній валюті; правомірність/неправомірність невиконання відповідачем платіжного доручення в іноземній валюті з позначкою ?Терміновий? 23.02.2022 року; о котрій годині 24.02.2022 року відповідач отримав інформацію про Постанову НБУ №18 та про перші зміни до неї, які були внесені того ж дня; правомірність/неправомірність невиконання відповідачем доручень позивача, які були надані після 24.02.2022 року; правова природа грошових коштів (18 600 000,00 російських рублів), які обліковуються на рахунку 2909, у тому числі, з`ясування питання хто є власником вказаних коштів і наділений правом володіння, користування та розпорядження ними; можливість визначення способу захисту судом у відповідності до приписів ст. 5 Господарського процесуального кодексу України прав та інтересів позивача, ураховуючи можливість/неможливість розпорядження на момент прийняття рішення грошовим коштами у російських рублях.
6. Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6 815 970, 00 грн основного боргу, 262 041, 49 грн втрат від інфляції, 105 032, 98 грн 3% річних та 107 745, 67 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
7. Рішення мотивовано тим, що позивач є резидентом України та клієнтом банку відповідача, в якому відкрито рахунок, у т.ч. для використання коштів у іноземній валюті (російських рублях). Станом на 24.02.2022 року (дата прийняття постанови НБУ № 18) у відповідача були відсутні підстави для виконання доручення позивача № 13 від 23.02.2022 року про переказ коштів в російських рублях для виконання зобов`язань перед юридичною особою, яка має місцезнаходження в рф. Тобто виконання доручення позивача стало для відповідача фактично неможливим, у зв`язку з введеними обмеженнями НБУ. Водночас, відповідні кошти, які перебувають на рахунку у відповідача 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» як "незавершений переказ" безперечно є власністю позивача, якими (коштами) позивач має право володіти, користуватись та розпоряджатись.
Повернення вказаних коштів позивачу в розумінні Закону України ?Про валюту і валютні операції? не є валютною операцією, адже власник таких коштів не змінюється (ним як був, так і залишається позивач). Саме тому такі кошти обліковуються на рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку». А тому у відповідача відсутні підстави для неповернення позивачу грошових коштів сплачених на купівлю російських рублів.
Щодо нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначив, що враховуючи відсутність інших строків повернення грошових коштів, обумовлених у договорі, таке повернення мало б бути здійснено відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України протягом 7 днів з моменту отримання вимоги, тобто 17.01.2024 року включно (оскільки вимога про повернення отримана 10.01.2024 року), таким чином, з 18.01.2024 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення грошових коштів. Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за період з 18.01.2024 року по 23.07.2024 року, суд першої інстанції встановив що з відповідача належить стягнути 262 041,49 грн втрат від інфляції та 105 032,98 грн 3% річних.
8. Додатковим Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 року заяву позивача про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 138 767, 48 грн витрат на правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.
9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 залишено без змін.
10. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
11. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 заяву ТОВ "Торгівельний двір "Українська товарна спілка" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 22 550, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи апеляційним судом.
12. Апеляційний суд, з урахуванням положень ст. 126, 129 ГПК України вказав, що обґрунтованим розміром витрат на оплату послуг адвоката є 22 550, 00 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів
13. Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01.10.2025, додаткове рішення суду першої інстанції від 11.11.2025, та постанову апеляційного суду від 06.05.2026 та прийняти нове рішення про відмову у позові.
Також, відповідач просить здійснити поворот виконання рішення суду першої інстанції від 01.10.2025 та додаткового рішення суду першої інстанції від 11.11.2025, у зв`язку із сплатою грошових коштів за рішенням суду.
14. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає п. 1 частини другої ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та вказує, що судами не враховано правових висновків, викладених у:
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №569/11463/15-ц та від 07.04.2021 у справі №569/8539/17, від 15.05.2018 у справі №904/1569/15 щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо права суду зменшити розмір санкцій передбачених статтею 625 ЦК України, що призвело до невірного застосування судами частини статті 625 ЦК України;
- у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №910/11289/22, про право Національного банку України (далі - НБУ) обмежувати валютні операції в межах території України, що призвело до неправильного застосування судами пункту 17 постанови №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», прийнятої 24.02.2022 Правлінням НБУ (далі - Постанова №18);
- постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №921/252/23, від 26.09.2023 у справі №910/10699/21, від 05.09.2023 у справі №910/8641/21, від 10.10.2023 у справі №917/868/21, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме статті 7, пунктів 4, 5 частини четвертої статті 238, пункту 3 частини першої статті 282 та частини п`ятої статті 236 ГПК України;
- у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19 щодо застосування судами ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу позивача, що призвело до порушення статей 15, 16 ЦК України та статей 4, 5 ГПК України.
15. Крім того, відповідач посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду з питань застосування пункту 17 Постанови НБУ №18 щодо дій з повернення коштів в іноземній валюті, зокрема, в російських рублях, їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів.
16. Також, відповідач посилаючись на порушення судами положень ст. 7; п. 4, 5 ч. 4 ст. 238; п. 3 ч. 1 ст. 282 та ч. 5 ст. 236 ГПК України зазначає, що судами в оскаржуваних рішеннях не надано належної оцінки листам НБУ, більше того, суди прийшли до висновку, що листи НБУ не є нормативними актами, і не мають обов`язкової сили для судів, а Постанова НБУ № 18 не встановлює заборони на повернення коштів в іноземній валюті їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів.
17. Щодо витрат на правничу допомогу та прийняття додаткового рішення про часткове задоволення заяви позивача, відповідач не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та зазначає, що судами не врахованого правових висновків, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №306/1198/17, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 щодо застосування частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 129 ГПК України, що призвело до їх порушення.
18. Крім того, відповідачем подано касаційну скаргу на додаткову постанову, в якій позивач просить скасувати додаткову постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
19. У касаційній скарзі на додаткову постанову відповідач вказує, що касаційну скаргу подано у зв`язку з неврахуванням судами правових висновків, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №306/1198/17, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 щодо застосування частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 129 ГПК України, що призвело до їх порушення.
20. У своїй касаційній скарзі позивач не погоджується з судовими рішеннями щодо часткової відмові у позові про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних та просить Суд, скасувати судові рішення в частині відмови у позові та прийняти нове рішення про задоволення цієї частини вимог.
21. У касаційній скарзі позивач зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі п. 3 частини другої ст. 287 ГПК України, оскільки на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування ст. 1073 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, в разі списання грошових коштів з рахунку клієнта на транзитний рахунок банку для подальшого проведення операцій з переказу коштів в разі встановлення законодавчої заборони для такого переказу.
22. Крім того, у касаційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача 89 620, 04 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
23. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу позивача, в якому відповідач, посилаючись на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
24. НБУ подано відзив, в якому підтримано доводи касаційної скарги відповідача.
25. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому відповідач просить залишити без задоволення касаційну скаргу відповідача та задовольнити скаргу позивача. 
26. Крім того, у відзиві позивачем заявлено орієнтований розмір витрат на правову допомогу у розмірі 18 900,00 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
27. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено, судами попередніх інстанцій, 23.04.2019 позивач звернувся до Банку із заявою на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання №2019/КД/000-0065/УІР (далі - Договір).
28. Відповідно до повідомлення до Договору в його межах банк відкрив позивачу рахунок НОМЕР_2. Після запровадження в Україні формату рахунків IBAN вказаному рахунку присвоєно відповідні номери: в національній валюті НОМЕР_1 UAN та в іноземній валюті.
29. Згідно з Розділом 1 Договору (в редакції на момент виникнення спору) електронний розрахунковий документ (далі - ЕРД) - електронний документ, який сформований та переданий клієнтом до Банку за допомогою Системи та який містить розпорядження клієнта Банку здійснити певні операції з коштами, що містяться на Поточних рахунках/Окремих рахунках Клієнта.
30. Згідно з пунктом 2.5.1, 2.5.1.1, 2.5.1.7 Договору Банк зобов`язаний, зокрема проводити комплексне банківське обслуговування клієнта згідно з обраної ним послуги відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та умов договору; протягом банківського дня приймати до виконання розрахункові документи клієнта на паперовому носії та/або ЕРД засобами системи, якщо розрахункові документи/ЕРД надані/належним чином засвідчені ЕП клієнтом та/або уповноваженою особою клієнта, яка визначена в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта або довіреності, або іншому документі на підставі якого особа має право вчиняти дії від імені клієнта відповідно до законодавства України. У випадку надходження документів до Банку після завершення операційного часу вони приймаються до виконання Банком наступного банківського дня (якщо інше не передбачено відповідним договором, внутрішніми документами Банку та договором). У випадку, якщо режим роботи СЕП НБУ буде змінений, внаслідок чого Банк не зможе виконати умови Договору, то Банк виконує ЕРД самостійно визначаючи час їх виконання, виходячи із режиму роботи СЕП НБУ.
31. За умовами пунктів 2.5.1.8-2.5.3.19 Договору Банк зобов`язався:
- забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів клієнта, в тому числі і за операціями ініційованими з використанням КПК, у строк встановлений чинним законодавством України;
- приймати від клієнта заяви про купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів у 2-х (двох) примірниках па паперових носіях, або у формі ЕРД засобами системи (за умови наявності у клієнта такої послуги);
- списувати кошти в національній валюті України/іноземній валюті та/або банківські метали з поточного рахунку (в т.ч. по операціям ініційованим КПК) та/або кошти в національній валюті України/іноземній валюті з окремого рахунку на підставі ЕРД (за винятком розрахункових чеків), оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України, та наданого клієнтом до Банку за допомогою системи та/або процесингового центру, якщо клієнт отримує від Банку таку послугу. У ньому випадку додаткове падання клієнтом розрахункового документа на паперовому носії не вимагається;
- здійснювати обслуговування клієнта за допомогою системи на умовах, визначених відповідним розділом Договору, зокрема виконувати отримані від клієнта ЕРД, які сформовані належним чином із використанням засобів системи.
Банк має право, зокрема:
- списувати з поточного рахунку/окремого рахунку кошти, на підставі платіжних інструментів, встановлених Договором, правилами платіжних систем та чинним законодавством України;
- здійснювати купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів на Міжбанківському валютному ринку України та/або на Міжнародному валютному ринку відповідно до вимог чинного законодавства України (в тому числі без надання клієнтом заяв(и) про купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів).
32. Відповідно до пунктів 2.5.2 - 2.5.2.13 Договору клієнт зобов`язаний, зокрема:
- дотримуватись всіх умов, визначених Договором;
- дотримуватись вимог нормативних актів, якими встановлено спеціальний режим використання окремих рахунків, а також передбачені обмеження права клієнта розпоряджатися коштами на таких рахунках;
- надавати розрахункові/касові документи згідно з формами/вимогами до форм, встановлених чинним законодавством України, правилами платіжних систем, які дають можливість здійснити відповідні операції в національній валюті України/іноземній валюті/банківських металах за поточним рахунком та/або в національній валюті України / іноземній валюті за окремим рахунком (списання коштів з поточного рахунку/окремого рахунку) та з врахуванням обмежень, встановлених підпунктів 3.1.10 та підпунктів 2.5.2.18 Договору;
- надавати Банку розрахункові документи на паперових носіях особами, які визначені в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта та/або іншими особами, які уповноважені довіреністю відповідно до законодавства України;
- надавати до банку ЕРД із накладеними ЕП Уповноважених осіб клієнта, яким відповідно до вимог чинного законодавства України, установчих документів клієнта, надано право підпису цих документів.
33. Відповідно до пункту 3.1.1 Договору Банк здійснює відкриття та обслуговування (розрахункове та/або касове) поточного рахунку (в т.ч. за допомогою КПК) та окремого рахунку для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та договору.
34. За умовами пункту 3.1.4 Договору обслуговування поточного рахунку/окремого рахунку клієнта здійснюється відповідно до нормативно-правових актів НБУ.
35. Згідно з пунктами 3.1.7, 3.1.8 Договору порядок проведення операцій за рахунком, регулюється режимом використання такого рахунку, передбаченого чинним законодавством України, у т.ч. нормативно-правовими актами НБУ, правилами платіжних систем, внутрішніми документами Банку з урахуванням умов Договору. Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта протягом операційного часу або в післяопераційний час (за умови технічної можливості проведення таких операцій відповідно до вимог внутрішніх документів Банку). Тривалість банківського дня/операційного часу/післяопераційного часу встановлюється Банком самостійно і відображається у його внутрішніх документах, з якими клієнт може ознайомитися на сайті Банку або на інформаційних дошках в приміщенні Банку, або звернувшись до співробітника Банку.
36. Відповідно до пунктів 3.1.9 договору розрахункові/касові документи клієнта приймаються та виконуються Банком [крім випадків, коли фінансова операція зупинена на виконання вимог чинного законодавства України в т.ч. з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення] у такі строки, зокрема:
г) розрахункові документи (на переказ) в іноземній валюті/банківських металах, що надійшли до Банку як в операційний час так і в післяопераційний час (згідно з тарифами у відповідності до валюти/металу) із визначеним клієнтом строком виконання:
- «Терміновий», що надійшли в межах операційного часу - в день їх надходження, але не раніше строку визначеного чинним законодавством України;
- «Терміновий», що надійшли в післяопераційний час - в день їх надходження (в разі наявності такої можливості в Банку), але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України;
- «Звичайний», що надійшли в межах операційного часу та/або післяопераційного часу - не раніше наступного банківського дня та/або не пізніше третього банківського дня після його надходження, але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України.
37. Пунктом 3.1.10 договору (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не виконуються та повертаються Банком Клієнту без виконання (враховуючи умови підпунктів 2.5.3.13 Договору) розрахункові/касові документи клієнта:
- якщо в них є підчищення, закреслені слова або будь-які інші виправлення;
- якщо текст неможливо прочитати внаслідок їх пошкодження;
- якщо хоча б один із реквізитів, що є обов`язковим для заповнення, не заповнений або заповнений невірно;
- якщо при підписанні використаний факсимільний підпис;
- якщо Банк виконує документ про арешт або примусове списання коштів з рахунку, який використовується клієнтом для розрахунків;
- якщо сума, зазначена в цих документах, перевищує залишок грошових коштів на відповідному поточному рахунку/окремому рахунку на момент виконання такого документа (з урахуванням сум всіх наданих документів згідно з черговістю їх виконання);
- якщо на поточному рахунку/окремому рахунку відсутня в достатньому розмірі сума для виконання Банком такого документа з урахуванням суми на поточному рахунку для сплати відповідних комісій Банку, якщо інше не передбачено тарифами;
- якщо відсутнє підтвердження одноразовим паролем ЕРД в кількості одного та/або більше платежів сума якого(их) перевищує 5 000,01 грн (включно) [за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації];
- перевищення узгодженої сторонами суми одного максимально дозволеного платежу, що складає еквівалент 100 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
- перевищення узгодженого сторонами максимально дозволеного добового ліміту сум платежів, що складає еквівалент 500 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);
- якщо супровідні документи не надано клієнтом до Банку та/або супровідні документи оформлені з порушенням, тощо, надання яких та/або вимоги до оформлення яких разом з розрахунковим документом передбачено чинним законодавством України, або закінчився строк дії цих супровідних документів;
- якщо розрахунковий документ та/або супровідний(і) документ(и) подано до Банку з порушенням чинного законодавства України або не може бути виконано відповідно до вимог чинного законодавства України;
- у разі виконання Банком своїх обов`язків або використання Банком свого права у випадках, передбачених чинним законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
38. На виконання заяви позивача від 23.02.2022 №13 про купівлю іноземної валюти або банківських металів від 23.02.2022, банк здійснив операцію з купівлі 18 600 000,00 російських рублів за рахунок коштів в розмірі 6 915 000,00 грн, перерахованих платіжним дорученням від 23.02.2022 №596 з рахунку НОМЕР_1 Товариства;
- у той же день від позивача системою дистанційного обслуговування до Банку надійшло платіжне доручення в іноземній валюті №13 з позначкою «Терміновий» про перерахування 18 600 000,00 російських рублів на користь ООО ?Волгоградполимерсбыт?, ИНН 3448026102 (РФ), як попередню оплату за товар за рахунком від 18.02.2022 №75 за контрактом від 18.02.2022 №24;
- поданий позивачем платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті №13) банк прийняв до виконання датою валютування 24.02.2022 та 23.02.2022 здійснив списання коштів з поточного рахунка позивача на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT;
39. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України 24.02.2022 та введенням воєнного стану в Україні Правління НБУ прийняло Постанову №18, відповідно до приписів якої:
- згідно з пунктом 14 (у редакції від 24.02.2022) введено мораторій на здійснення транскордонних валютних платежів [крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань) та Уряду, окремих дозволів НБУ];
- відповідно до пункту 17 (у другій редакції від 24.02.2022) уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:
1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;
2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ;
3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ.
40. Судами встановлено, що поданий позивачем платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті №13) банк прийняв до виконання датою валютування 24.02.2022. 
41. Банк зазначає, що позивач надав платіжний документ 23.02.2022, що є святковим днем у РФ, та не надав розпорядження про перенесення платежу на наступний день, а тому платіжне доручення в іноземній валюті №13 відповідно до пункту 3.1.8 Договору прийняте Банком до виконання датою валютування 24.02.2022 та на виконання пункту 2.5.1.7 Договору Банк того ж дня, 23.02.2022, здійснив списання коштів з поточного рахунка Товариства на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT.
42. Банк стверджує, що таке списання обумовлене неможливістю проведення платежу з рахунка позивача, оскільки, рахунок НОМЕР_1 RUB не призначений для вчинення дій, щодо яких позивач подав до банку платіжний документ. У силу обмежень, встановлених Постановою НБУ №18, банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка має місцезнаходження в РФ. Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».
43. Суди попередніх інстанцій вказали, що у подальшому позивач неодноразово звертався до банку з листами щодо виконання спірного платіжного доручення, повернення списаних з його рахунку коштів. Банк у відповідях на такі звернення повідомляв, що він не може перерахувати кошти в розмірі 18 600 000,00 рублів з внутрішньобанківського транзитного рахунку на поточний рахунок позивача з огляду на положення пункту 17 Постанови НБУ №18. Також відповідач зазначав, що у нього відсутні підстави для компенсації позивачу коштів у розмірі 6 886 445,40 грн, які були витрачені на придбання російських рублів.

Позиція Верховного Суду
44. Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та відзивах на касаційні скарги, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги позивача і відповідача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
45. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
46. Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про часткове задоволення позову та направляючи справу на новий розгляд вказав, що під час нового розгляду судам необхідно встановити:
- фактичні підстави позову, ураховуючи фактичні дані, наведені позивачем у позові та його аргументи щодо стягнення грошових коштів у гривні за договором й доводи стосовно того, що вказані кошти є збитками;
- наявність/відсутність підстав для виконання банком зобов`язань за договором, у тому числі, щодо продажу на МВРУ російських рублів і перерахування суми гривень, отриманої від цього продажу на поточний рахунок Товариства в національній валюті;
- правомірність/неправомірність невиконання Банком платіжного доручення в іноземній валюті з позначкою «Терміновий» 23.02.2022;
- о котрій годині 24.02.2022 Банк отримав інформацію про Постанову №18 та про перші зміни до неї, які були внесені того ж дня;
- правомірність/неправомірність невиконання Банком доручень Товариства, які були надані після 24.02.2022;
- правова природа грошових коштів (18 600 000,00 російських рублів), які обліковуються на рахунку 2909, у тому числі, з`ясування питання хто є власником вказаних коштів і наділений правом володіння, користування та розпорядження ними;
- надання оцінки аргументам як позивача, так і відповідача, ураховуючи, у тому числі, їх посилання на листи НБУ, які отримані Товариством і Банком на свої звернення, у контексті чи є такі відповіді відповідним роз`ясненням НБУ його нормативно-правового акта - Постанови №18;
- з урахуванням предмету та підстав позову належність та ефективність способу захисту, обраного позивачем у цьому конкретному випадку, ураховуючи доводи учасників справи та подані ними докази;
- можливість визначення способу захисту судом у відповідності до приписів статті 5 ГПК України прав та інтересів позивача, ураховуючи можливість/неможливість розпорядження на момент прийняття рішення грошовим коштами у російських рублях.
47. Під час нового розгляду суди частково задовольняючи позов, зазначили, що:
- в заяві № 13 від 23.02.2022 року про купівлю іноземної валюти, позивач доручив банку купити іноземну валюту в сумі 18 600 000,00 російських рублів та, зокрема: перерахувати придбану іноземну валюту на поточний рахунок в іноземній валюті, в разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті, продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті;
- станом на 24.02.2022 року (дата прийняття постанови НБУ № 18) у відповідача були відсутні підстави для виконання доручення позивача № 13 від 23.02.2022 про переказ коштів в російських рублях для виконання зобов`язань перед юридичною особою, яка має місцезнаходження в рф. Тобто виконання доручення позивача стало для відповідача фактично неможливим, у зв`язку з введеними обмеженнями НБУ;
- відповідні кошти, які перебувають на рахунку у відповідача 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» як "незавершений переказ" є власністю позивача, якими (коштами) позивач має право володіти, користуватись та розпоряджатись;
- матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів повернення позивачу грошових коштів, отже, відповідачу необхідно повернути позивачу грошові кошти у сумі 6 886 445,40 грн, які були витрачені на придбання російських рублів;
- судами виконано перерахунок заявлених 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що такі нарахування необхідно здійснювати з моменту пред`явлення позивачем вимоги відповідачу, а тому суди позов задовольнили частково.
48. Касаційний суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
49. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
50. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
51. Предмет і підстави позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права й обов`язку. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 910/6796/23, від 14.01.2025 у справі № 916/5763/23.
52. Позивач у справі звернувся з позовом до відповідача про стягнення 6 815 970,00 грн основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних. Заявлена позивачем сума грошових коштів, на думку позивача, є заборгованістю банка перед позивачем, у зв`язку з невиконанням банком платіжного доручення позивача за договором комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання.
53. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
54. Як зазначено у частинах першій, другій статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
55. У справі, що розглядається правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 23.04.2019 № 2019/КД/000-0065/УІР комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання.
56. Відповідно до положень статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.
57. Відповідно до частин першої, другої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.
58. Правовідносини щодо здійснення платіжних операцій за поточним рахунком регулюються, зокрема, як положеннями Цивільного кодексу України, так і нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності.
59. Відповідно до частини першої статті 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.
60. Статтею 1 Закону України ?Про платіжні послуги? визначено, що: безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів;
дата валютування - зазначена платником у платіжній інструкції дата, починаючи з якої кошти, що становлять суму платіжної операції і переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Порядок застосування дати валютування надавачами платіжних послуг визначається Національним банком України. Порядок застосування дати валютування у платіжній системі визначається правилами платіжної системи відповідно до вимог цього Закону.
61. З урахуванням вищезазначеного, касаційний суд зауважує, що при укладенні договору обслуговування банківського рахунку у клієнта (власника рахунку) виникає право вимагати від банку перерахування та/чи видання грошових коштів, що знаходяться на рахунку.
62. Як встановлено судами, 23.02.2022 року на виконання заяви позивача № 13 про купівлю іноземної валюти або банківських металів від 23.02.2022 року, банком було здійснено операцію з купівлі 18 600 000,00 російських рублів за рахунок коштів у розмірі 6 915 000,00 грн, що були перераховані платіжним дорученням № 596 від 23.02.2022 року з рахунку НОМЕР_1 позивача. Підставою для здійснення купівлі іноземної валюти позивач вказав "попередня оплата за натр. їдкий гранульований згідно контракту № 24 від 18.02.2022 року та рахунку № 75 від 18.02.2022".
63. У той же день від позивача системою дистанційного обслуговування до банку надійшло платіжне доручення № 13 в іноземній валюті, з позначкою "Терміновий", про перерахування 18 600 000,00 російських рублів на користь ООО "Волгоградполимерсбыт" ИНН 3448026102 (рф), як попередньої оплати за товар по рахунку № 75 від 18.02.2022 року за контрактом № 24 від 18.02.2022 року.
64. Правлінням НБУ 24.02.2022 з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи на час дії воєнного стану було прийнято Постанову №18, відповідно до якої: Правління Національного банку України забезпечує свою роботу відповідно до Закону України "Про Національний банк", Регламенту Правління Національного банку України в умовах особливого періоду, затвердженого рішенням Правління Національного банку України від 21 серпня 2019 року №606-рш, нормативно-правових та розпорядчих актів Національного банку України (пункт 1). У Постанову №18 внесено зміни відповідно до низки постанов НБУ. Так, 24.02.2022 постановою Правління НБУ від 24.02.2022 №21 було внесено зміни у Постанову №18, зокрема доповнено новим пунктом 17 такого змісту:
« 17. Уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:
1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;
2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь;
3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь».
65. Отже, постанова НБУ № 18 є нормативно-правовим актом, який установлює особливості щодо здійснення операцій з валютними цінностями в період запровадження воєнного стану та впроваджує обмеження (припинення здійснення валютних операцій з резидентами країни - агресора та її союзника, крім випадків, передбачених цією постановою), які банки та їх клієнти мають дотримуватися під час проведення відповідних операцій.
66. У силу обмежень, встановлених Постановою НБУ №18, банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним доручення в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка має місцезнаходження в рф. Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».
67. Суди під час нового розгляду справи вказали на наявність підстав для стягнення з відповідача на користь відповідача суми грошових коштів. При цьому, суди, не встановили правової природи заявленої суми грошових коштів, фактичні підстави позову, ураховуючи фактичні дані, наведені позивачем у позові та його аргументи щодо стягнення грошових коштів у гривні за договором й доводи стосовно наявності/відсутності підстав для виконання банком зобов`язань за договором, у тому числі, щодо продажу на МВРУ російських рублів і перерахування суми гривень, отриманої від цього продажу на поточний рахунок позивача в національній валюті, правомірності/неправомірності невиконання банком платіжного доручення в іноземній валюті з позначкою «Терміновий» 23.02.2022.
68. Суди, погодившись з доводами позивача, що заявлена сума грошових коштів є заборгованістю банка, не обґрунтували підстави виникнення такої заборгованості, зважаючи на те, що між сторонами укладався договір комплексного банківського обслуговування, і відповідачем надавались позивачу послуги з перерахунку грошових коштів за заявою позивача. Судами не було встановлено обставин за яких виникла така заборгованість у відповідача, зважаючи на те, що у судових рішеннях суди вказали на те, що банк на підставі договору надавав послуги з перерахунку, конвертації безготівкових грошових коштів. Судами належним чином не було досліджено умов договору, зокрема, що стосуються порядку дій сторін у випадку неможливості виконання банком платіжних доручень клієнта.
69. Тоді як, заборгованість - це сума грошей або інших активів, яку одна сторона (боржник) зобов`язана повернути або сплатити іншій стороні (кредитору) за визначених умов. Отже, стягуючи суму заборгованості судам необхідно належно обґрунтувати підстави виникнення такої заборгованості, враховуючи також, що відповідач виконував доручення позивача на безготівковий переказ.
70. Підсумовуючи вищезазначене, касаційний суд зауважує, що при розгляді спору у справі, судам необхідно перш за все встановити правову природу заявлених до стягнення грошових коштів у гривневому еквіваленті, дійсні фактичні підстави позову і предмет (з огляду на особливості правової природи безготівкових коштів), у співвідношенні з характером і сутністю вказаних вимог позивача, та з урахуванням встановленого вирішити спір у справі.
71. Крім того, під час нового розгляду справи суди вказали на те, що повернення вказаних коштів позивачу в розумінні Закону України "Про валюту і валютні операції" не є валютною операцією, адже власник таких коштів не змінюється (ним як був, так і залишається позивач). Саме тому такі кошти обліковуються на рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».
72. Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій хибними.
73. Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, встановлення відповідальності за порушення ними валютного законодавства визначає Закон України "Про валюту і валютні операції".
74. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону:
- валютна операція - це операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей (пункт 1);
- валютне регулювання - діяльність НБУ та в установлених цим Законом випадках Кабінету Міністрів України, спрямована на регламентацію здійснення валютних операцій суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами (пункт 2);
- валютний нагляд - це система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства (пункт 3);
- уповноважені установи - це банки, небанківські фінансові установи та оператори поштового зв`язку, які отримали ліцензію НБУ згідно з цим Законом (пункт 14).
75. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про валюту і валютні операції" встановлено, що валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження НБУ відповідно до цього Закону заходів захисту.
76. Порядок проведення розрахунків за валютними операціями визначається НБУ (частина 4 статті 5 Закону України "Про валюту і валютні операції").
77. Згідно з положеннями статті 11 Закону України "Про валюту і валютні операції" валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду (частина 1). Валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу (часина 2). Валютний нагляд відповідно до частини 2 цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства (частина 3). Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є НБУ та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина 4). НБУ у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами (частина 5).
78. Отже, регламентація здійснення валютних операцій є компетенцією НБУ. Банки (а також інші уповноважені установи) не мають права здійснювати для клієнта валютні операції, які суперечать вимогам чинного законодавства.
79. Згідно з положеннями Закону України "Про Національний банк України" НБУ реалізує свої повноваження у сфері банківського регулювання та контролю, зокрема, шляхом видання нормативно-правових актів з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб.
80. З урахуванням вищезазначеного, оскільки відповідач на замовлення позивача виконав валютну операцію, шляхом купівлі російських рублів за гривню, перераховану з рахунку позивача, вказана операція містить всі ознаки валютної операції, і відповідно підпадає під заборону встановлену Постановою НБУ № 18.
81. Незважаючи на вищезазначене, суди вказали, що повернення куплених банком рублів на рахунок позивача є правомірним, оскільки, власник таких коштів не змінюється (ним як був, так і залишається позивач), такі кошти обліковуються на рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку», отже, така операція не може розцінюватись як валютна.
82. При цьому, судами не було надано належної правової оцінки поясненням відповідача та роз`ясненням НБУ, викладеним у листах адресованих сторонам у справі.
83. До того ж касаційний суд зауважує, що порядок, умови, особливості проведення операцій з купівлі, продажу, обміну валютних цінностей, їх переказу та використання, зокрема, регулюються і нормами Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 (зі змінами) (далі - Положення № 5).
84. Так, розділом Положення № 5 визначено, порядок, умови, особливості проведення операцій з купівлі, продажу, обміну валютних цінностей, їх переказу та використання. У вказаному розділі врегульовано порядок та умови купівлі, продажу іноземної валюти, обміну іноземної валюти, зарахування купленої, обміняної, за дорученням клієнтів, іноземної валюти на поточні рахунки клієнтів, та інше.
85. Керуючись вказаними Положенням № 5 відповідач неодноразово зауважував, що для повернення на рахунок позивача грошових коштів у гривні, відповідачу необхідно продати російські рублі, куплені банком за заявкою позивача, що є неможливим, враховуючи заборону встановлену Постановою НБУ №18.
86. Тоді як судами не було враховано та наданої належної оцінки вказаним Положенням № 5, доводам сторін, з урахуванням обставин спору у справі.
87. Крім того, суди розглядаючи справу припустились суперечливих висновків у судових рішеннях. Так, вказуючи на те, що власник коштів на рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» не змінився (ним як був, так і залишається позивач), суди вказали на необхідність задоволення позову та повернення грошових коштів позивачу відповідачем.
88. Отже, не врахувавши вищезазначеного та не оцінивши всіх доводів сторін у справі, суди необґрунтовано вказали на те, що відповідачу необхідно повернути позивачу саме грошові кошти у розмірі 6 815 970,00 грн, які на думку судів є заборгованістю, а тому суди частково задовольнили позов. 
89. На неврахування положень вищезазначеного законодавства та обставин справи вказував відповідач у касаційній скарзі, зазначивши, що судами попередніх інстанцій не було дотримано положень ст. 7; п. 4, 5 ч. 4 ст. 238; п. 3 ч. 1 ст. 282 та ч. 5 ст. 236 ГПК України, оскільки, суди в оскаржуваних рішеннях не надали належної оцінки листам НБУ, більше того, скаржник вважає, що суди зробили неправильний висновок, що Постанова НБУ № 18 не встановлює заборони на повернення коштів в іноземній валюті їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів. Вказане на думку відповідача призвело до неналежної оцінки всіх обставин справи та правильного застосування положень законодавства, яким врегульовані правовідносини у справі.
90. Також, відповідач у касаційній скарзі вказує на те, що суди розглядаючи справу не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19, щодо застосування судами ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу позивача, що призвело до порушення статей 15, 16 ЦК України та статей 4, 5 ГПК України.
91. Проаналізувавши такі доводи відповідача,  суд касаційної інстанції зауважує, що під час першого перегляду судових рішень у справі, Верховний Суд, також вказував на те, що у оскаржуваних судових рішеннях відсутнє обґрунтування щодо належності способу захисту прав позивача шляхом стягнення з банку коштів у гривні. Касаційний суд, у постанові від 03.06.2025, вказував на необхідність надання правової оцінки тому, чи є повернення позивачу грошових коштів у гривні ефективним у контексті відновлення порушеного права позивача.
92. Під час нового розгляду справи, суди припустились тієї ж помилки, оскільки, у оскаржуваних судових рішеннях відсутнє обґрунтування належності/ефективності способу захисту права шляхом повернення банком позивачу грошових коштів у гривневому еквіваленті. Суди обмежившись загальними формулюваннями щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права, вказали, що відновлення порушеного права буде можливим у випадку повернення позивачу грошових коштів, витрачених на придбання іноземної валюти (російських рублів). Суди зазначили, що стягнення гривні є ефективним і відновлює права позивача в умовах законодавчих обмежень на рублі, та відповідає ст. 16 ЦК України та практиці Верховного Суду.
93. Водночас, касаційний суд зауважує, що право на звернення до господарського суду в установленому ГПК порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 ГПК).
94. За змістом частин 1, 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
95. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
96. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК).
97. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. з урахуванням предмету та підстав позову належність та ефективність способу захисту, обраного позивачем у цьому конкретному випадку, ураховуючи доводи учасників справи та подані ними докази (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15- ц та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.
98. Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з того, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 904/3504/22, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20).
99. Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
100. Оцінку предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке він зазначає в позовній заяві, здійснює суд, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 26.05.2022 у справі № 910/17717/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 990/150/23).
101. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 14.10.2025 у справі № 916/3226/23, від 07.10.2025 у справі № 914/1852/24.
102. Вказаного не було в повній мірі враховано судами попередніх інстанцій, оцінюючи питання щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права позивачем, суди суто декларативно розглянули питання оцінки доводів позивача, викладених у позові, та доводів та доказів поданих сторонами у справі.
103. Тоді як, відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
104. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
105. Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
106. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
107. Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
108. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
109. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
110. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20.
111. Зазначені правові висновки у застосуванні норм процесуального права мають загальний (універсальний) характер незалежно від змісту спірних правовідносин.
112. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником.
113. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
114. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
115. Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
116. Отже, Верховний Суд зазначає, що суди не врахували наведеного вище, належним чином не проаналізували доводів і заперечення учасників справи, не дослідили зібрані у справі докази та не встановили дійсні обставини цієї справи.
117. Верховний Суд також звертає увагу на заборону формалізму як одну із вимог принципу пропорційності, який зобов`язує суди не допускати декларативного підходу в оцінці доказів.
118. З огляду на викладене доводи касаційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження, оскільки судами не враховано правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, щодо застосування положень статей 15, 16 ЦК України та статей 4, 5 ГПК України. Таким чином, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду прийняті по суті спору, та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції, адже суди не встановили обставин, що є вагомими і ключовими у цій справі для вирішенні даного спору, що стало наслідком прийняття передчасного рішення про часткове задоволення позову.
119. У той же час Верховний Суд зазначає, що враховуючи встановлені вище процесуальні порушення допущені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, інші аргументи відповідача, які стосуються суті спору, не можуть бути оцінені та досліджені касаційним господарським судом, зважаючи на імперативні положення ст. 300 ГПК України.
120. При цьому, суд касаційної інстанції зазначає, що відсутні підстави для викладення касаційним судом правового висновку щодо питання застосування пункту 17 Постанови НБУ №18 , про який просить відповідач у касаційній скарзі, оскільки судами неповно встановлено обставин справи.
121. У своїй касаційній скарзі позивач не погоджується з судовими рішенням щодо часткової відмові у позові про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Позивач зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі п. 3 частини другої ст. 287 ГПК України, оскільки на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування ст. 1073 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, в разі списання грошових коштів з рахунку клієнта на транзитний рахунок банку для подальшого проведення операцій з переказу коштів, за встановлення законодавчої заборони для такого переказу.
122. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
123. Як зазначалось розглядаючи спір у справі в частині стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних, суди, перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за період з 18.01.2024 року по 23.07.2024 року, зробили висновок щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнули 262 041,49 грн втрат від інфляції та 105 032,98 грн 3% річних.
124. Проаналізувавши доводи касаційної скарги позивача Верховний Суд зауважує, що нараховані позивачем складові у вигляді відсотків річних та інфляційних втрат залежать від встановлення судами обставин щодо наявності підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу. Водночас, оскільки касаційним судом в ході касаційного перегляду були встановлені процесуальні порушення судами під час розгляду справи, внаслідок яких судами необґрунтовано стягнуто суму основного боргу, отже, Суд, в силу положень ст. 300 ГПК України, позбавлений можливості перевірити правильність застосування судами положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо часткового стягнення з відповідача інфляційних втрат та відсотків річних.
125. З урахуванням вищезазначеного, касаційний суд не вбачає підстав для викладення правового висновку щодо питання застосування положень ст. 1073 ЦК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки судами неповно встановлено обставини справи щодо наявності підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу. Таким чином, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції встановив процесуальні порушення судів під час розгляду судами вимоги про стягнення основного боргу, відповідно підлягають скасуванню судові рішення в частині часткового задоволення позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. А тому касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
126. Крім того, у касаційних скаргах відповідачем заявлено вимогу про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та додаткової постанови апеляційного суду, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій положень ст.ст. 126, 129 ГПК України.
127. Відповідно до частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
128. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частини третя, п`ята статті 244 ГПК України).
129. Отже, додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта та є його невід`ємною складовою.
130. Таким чином, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду апеляційної (касаційної) скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього.
131. Подібні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 911/132/14, від 06.12.2023 у справі № 910/10294/22.
132. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, прийнятих по суті спору, це є самостійною підставою для скасування також додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026.
133. Отже, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано положення норм процесуального і матеріального права, що є визначальним, вагомим і ключовим у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційних скарг, які є нерозривними у їх сукупності; межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані рішення, додаткове рішення суду першої інстанції постанова, додаткова апеляційного суду підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
134. Також, відповідачем заявлялось клопотання про поворот виконання рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, розглянувши вказане клопотання касаційний суд зазначає наступне.
135. Відповідно до частини першої статті 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
136. Таким чином, Суд не вирішує питання про поворот виконання судових рішень першої інстанції, адже суд касаційної інстанції не закриває провадження у справі/не залишає позов без розгляду/не відмовляє в позові повністю/не задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, про поворот виконання судових рішень у цій справі відповідно до приписів статті 333 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
137. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
138. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
139. Так, під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином оцінити всі доводи сторін та надані ними докази, установити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку, та вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного розгляду цієї справи.

Судові витрати
140. Розподіл судового збору та інших судових витрат, сплачених за подання касаційних скарг, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 скасувати.
3. Справу № 910/9932/24 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй