ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року
м. Київ
Справа № 638/5965/22
Провадження № 61-16041св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 07 квітня 2025 року в складі судді Щепіхіної В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в складі колегії суддів Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавцяСалтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Юлії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, стягувач - ОСОБА_2 , та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У лютому 2025 року  ОСОБА_1  звернувсядо суду зі скаргою, у якій просив визнати дії старшого державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демченко Ю. (далі - Салтівський ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ) щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11 лютого2025 року у виконавчому проваджені (далі - ВП) № НОМЕР_1 неправомірними та визнати вказаний розрахунок незаконним; зобов`язати старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ Демченко Ю. здійснити перерахунок заборгованостізі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_1, виходячи з фактичного доходу  ОСОБА_1 , який він одержував за період з жовтня 2022 року до листопада 2024 року, та який полягає у нарахованих відсоткахза угодою від 23січня 2023 року № TDRM000969670, укладеною з Акціонерного товариства (далі - АТ) «Сенс Банк».
Свої вимоги обґрунтував тим, що Шевченківським районним судом м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) був виданий виконавчий лист на виконання рішення від 20 грудня 2022 року в справі № 638/5965/22 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на дружину в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку. Відповідно до розрахунку від 11 лютого 2025 року заборгованість за аліментами склала 45 716,80 грн. Щомісяця з нього стягувалось 2 085,00 грн, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Нарахування аліментів у такому розмірі державний виконавець обґрунтував тим, що заявником (боржником) не надані та в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які відображають суми отриманих боржником доходів. 
Заявник із указаним розрахунком заборгованості не згоден, оскільки в період з жовтня 2022 року до листопада 2024 року він не мав постійного місця роботи та заробітної плати не отримував. 23 січня 2023 року він відкрив в АТ «Сенс Банк» депозит на суму 5 000,00 грн зі сплатою 12,25 % і з цих коштів на виконання запиту державного виконавця № 59938 від 14 листопада 2020 року було проведено стягнення за ВП № НОМЕР_1 у розмірі 300,00 грн. Після стягнення залишок на депозитному рахунку заявника склав 4 700,00 грн. Крім відсотків за депозитом у заявника за період з жовтня 2022 року до листопада 2024 року інших доходів у нього не було, крім соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у січні та лютому 2024 року в загальному розмірі 4 000,00 грн. 
Заявник вважає, що своїми діями державний виконавець порушив вимоги Сімейного кодексу (далі - СК) України та фактично вийшов за межі рішення суду, яким розмір аліментів був встановлений у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), якими у нього є лише відсотки за депозитом.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
07 квітня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) в задоволенні скарги відмовлено.
04 листопада 2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 07 квітня 2025 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 є працездатною особою, 1990 року народження, має можливість працювати та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє від виконання обов`язків.
Положення частини другої статті 195 СК України чітко вказують на необхідність визначення розміру заборгованості за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у разі коли платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості. Водночас це не виключає можливість отримання ним іншого виду доходу в цей період та добровільної сплати з нього аліментів.
Оспорюваний заявником розрахунок заборгованості є законним та обґрунтованим, таким, що складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Натомість, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував вказаний розрахунок, іншого розрахунку на спростування оскаржуваного також не надав, дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12 грудня 2025 року ОСОБА_1  засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 07 квітня 2025 року, постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що лише у разі, якщо виконавець не має відомостей щодо доходів платника аліментів або платник не отримує ніяких доходів, він проводить розрахунок заборгованості за аліментами виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до частини другої статті 195 СК України.
Заявник фактично одержував дохід, який полягав у відсотках за депозитним вкладом, тому державний виконавець під час здійснення розрахунку заборгованості повинен був виходити саме з фактично отриманого ним доходу.
Послався на висновок Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 760/4569/18-ц, згідно з яким відсотки від банківських депозитів є доходом, з якого стягуються аліменти, незалежно від походження коштів, оскільки це є фактичним доходом платника.
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20 грудня 2022 року рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дружину в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку; стягнення суми аліментів вказано здійснювати з 25 жовтня 2022 року. 
Рішення набрало законної сили 24 квітня 2023 року, видано виконавчий лист.
На виконанні старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ Демченко Ю. перебуває ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 16 травня 2023 року № 638/5965/22, виданого Шевченківським районним судом м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дружину в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
09 листопада 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1.
09 листопада 2023 року старшим державним виконавцем направлено запит до Пенсійного фонду України № 180788691 про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи. Результатом обробки запиту, особу знайдено в Реєстрі застрахованих осіб, але відсутні дані про отримання доходу.
Після запиту до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, виконавцем отримана відповідь, що інформацію не надано з причини її відсутності в Державному реєстрі.
З виписки за угодою № TDRM000969670 від 23 січня 2023 року, наданої АТ «Сенс Банк» за період з 23 січня 2023 року до 12 лютого 2025 року, вбачається, що 23 січня 2023 року ОСОБА_1 на його депозитний рахунок було внесено 5 000,00 грн. Після цього на вказану суму щомісячно нараховувались та виплачувались відсотки після вирахування військового збору та податку з доходів на відсотковий дохід за депозитом.
23 січня 2025 року до Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ надійшла заява боржника про надання розрахунку заборгованості за ВП № НОМЕР_1, з врахуванням квитанцій про сплату аліментів та виписки з депозиту, за угодою від 23 січня 2023 року TDRM000969670 з АТ «Сенс Банк».
ОСОБА_1 до здійснення розрахунку державним виконавцем зробив наступні оплати за аліментами на користь ОСОБА_2 : 26 січня 2023 року в розмірі 4 573,00 грн за період жовтень-грудень 2022 року; 13 червня 2023 року в розмірі 15,00 грн за травень 2023 року, в розмірі 15,00 грн за червень 2023 року; 18 липня 2023 року в розмірі 15,00 грн за липень 2023 року; 16 вересня 2024 року в розмірі 15,00 грн; 16 жовтня 2023 року в розмірі 30,00 грн за вересень-жовтень 2023 року; 12 грудня 2023 року в розмірі 15,00 грн за листопад 2023 року; 10 січня 2024 року в розмірі 15,00 грн за грудень 2023 року; 14 лютого 2024 року в розмірі 15,00 грн за січень 2024 року; 13 березня 2024 року в розмірі 15,00 грн за лютий 2024 року; 16 квітня 2024 року в розмірі 15,00 грн за березень 2024 року; 13 травня 2024 року в розмірі 15,00 грн за квітень 2024 року; 12 серпня 2024 року в розмірі 15,00 грн за червень 2024 року; 22 січня 2025 року в розмірі 15,00 грн за січень 2023 року, в розмірі 15,00 грн за лютий 2023 року, в розмірі 15,00 грн за серпень 2023 року, в розмірі 15,00 грн за травень 2024 року.
11 лютого 2025 року старшим державним виконавцем Салтівського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ Демченко Ю. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом від 16 травня 2023 року № 638/5965/22, виданого Шевченківським районним судом м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) за період з жовтня 2022 року до листопада 2024 року. Згідно з цим розрахунком заборгованість зі сплати аліментів склала 45 716,80 грн.
Під час обчислення вказаного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець застосувала розмір середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до положень статті 195 СК України та розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).
Позиція Верховного Суду
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У статті 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За вимогами статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).
За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону № 1404-VIII, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції № 512/5).
Згідно із частиною другою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Аналіз положень СК України свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Отже, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
Водночас, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються під час визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).
Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.
Зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються під час визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.
Відповідно до частини першої статті 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Отже, згідно з положень ЦК України проценти за розміщення коштів на депозитних рахунках є доходом від майна.
Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №760/4569/18-ц, на яку посилається заявник в касаційній скарзі, дійсно виснував, що нарахування аліментів з отриманих доходів, зокрема з процентів за розміщення коштів на депозитних рахунках, відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються під час визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним.
Водночас суди в справі встановили і під час розгляду справи в судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили той факт, що ОСОБА_1 не був офіційно працевлаштованим у період виникнення заборгованості, відомості про отримані ним доходи не подавав, квитанції про щомісячну сплату аліментів не пізніше наступного робочого дня після їх оплати державному виконавцю, на виконання вимог Інструкції, не надавав, а звернувся до нього лише після того, як дитині виповнилося три роки.
Відповідно до оскаржуваного розрахунку в січні 2023 (до укладання угоди з банком) ОСОБА_1 було перераховано на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 аліментів 4 573,00 грн. У судовому засіданні представник ОСОБА_1 зазначила, що розрахунок заборгованості виконавця за період з жовтня 2022 року до січня 2023 року (зокрема відомості і щодо оплати) ОСОБА_1 не оскаржує.
З урахуванням обставин справи та позиції заявника суди встановили, що ОСОБА_1 , крім коштів від отриманих відсотків за депозит, мав і інших дохід, який офіційно не підтверджувався як дохід від зайняття трудовою або іншою діяльністю, що підтверджено розрахунком заборгованості державного виконавця зі сплати аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з жовтня 2022 року. Із цього розрахунку вбачається, що починаючи з березня 2023 року до листопада 2024 року ОСОБА_1 сплачував щомісячно аліменти на дитину відповідно до нарахованої державним виконавцем суми, розмір якої також визначався, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. І вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не оскаржено.
Суди обґрунтовано звернули увагу, що ОСОБА_1 є працездатною особою, 1990 року народження, має можливість працювати та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Відсутність офіційного працевлаштування не звільняє від виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що положення частини другої статті 195 СК України чітко вказують на необхідність визначення розміру заборгованості за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у разі коли платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості. 
Водночас це не виключає можливості отримання ним іншого виду доходу в цей період та добровільної сплати з нього аліментів, зокрема, враховуючи із процентів за розміщення коштів на депозитних рахунках.
ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував проведений державним виконавцем розрахунок заборгованість зі сплати аліментів, іншого розрахунку на спростування оскаржуваного також не надав.
Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішенняпро відсутність підстав для задоволення скарги, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 07 квітня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська