УХВАЛА

09 вересня 2026 року 
м. Київ
справа №990/254/26
адміністративне провадження №П/990/254/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від участі у розгляді справи №990/254/26 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування Президії Верховної Ради УРСР від 25 червня 1975 року №3961-VIII, 
УСТАНОВИВ:
22 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України, у якому просить визнати незаконність та скасувати в повному обсязі постанову Президії Верховної Ради УРСР від 25 червня 1975 року №3961-VIII про увільнення ОСОБА_1 від обов`язків народного судді Долинського районного суду, як такого, що скомпрометував себе, з часу її прийняття 25 червня 1975 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2026 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк 10 (десять) днів з моменту отримання цієї ухвали, протягом якого позивач має усунути указані недоліки, шляхом подання до Суду:
- уточненої позовної заяви та її копії для відповідача, у якій уточнити предмет спору, зміст позовних вимог, їх нормативне обґрунтування, викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та навести докази, які ці обставини підтверджують (з наданням їх суду);
- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску такого строку та поданням доказів їх поважності.
22 липня 2026 року до Верховного Суду надійшла уточнена позовна заява з додатками. При перевірці указаної позовної заяви та доданих документів суддя-доповідач установив, що одним із додатків була заява про відвід колегії суддів у цій справі, яка не була зареєстрована в установленому порядку.
02 вересня 2026 року заяву про відвід колегії суддів у складі судді-доповідача Жука А.В., суддів Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. зареєстровано та передано судді-доповідачу.
Верховний Суд зазначає, що суддя Жук А.В. у період з 27 липня 2026 року по 02 вересня 2026 року перебував у відпустці та відрядженні (накази від 14 липня 2026 року №3278/0/5-26; №2224/0/6-26; від 21.07.2026 №2306/0/6-26); суддя Желтобрюх І.Л. перебувала у відпустці у період з 17 серпня 2026 року по 04 вересня 2026 року (наказ від 12 серпня 2026 року №2531/0/6-26), суддя Мельник-Томенко Ж.М. перебувала у відпустці у період з 10 серпня 2026 року по 08 вересня 2026 року (наказ від 03 серпня 2026 року №3899/0/5-26), суддя Радишевська О.Р. перебувала у відпустці у період з 15 липня 2026 року по 01 серпня 2026 року (наказ від 22 червня 2026 року №2720/0/5-26) та у період з 17 серпня 2026 року по 04 вересня 2026 року (наказ від 17 липня 2026 року №2258/0/6-26).
З урахування наведеного Суд вирішує заяву про відвід колегії суддів у перший день після завершення відпусток усіх членів колегії суддів.
Так, обґрунтовуючи наявність підстав для відводу колегії суддів від розгляду цієї справи позивач зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2026 року Суд, окрім вирішення процесуального питання про залишення позову без руху, надав відповідачу правничу консультацію зазначивши, що в оскаржувану постанову Президії ВР УРСР від 25 червня 1975 року внесено зміни Постановою ВРУ від 06 квітня 1992 року. 
Позивач уважає, що такими діями колегія суддів дала привід відповідачу перевести відповідальність на іншого відповідача і тим самим створити тяганину у розгляді справи.
Зауважує, що колегія суддів висловила сумнів стосовно законності оскаржуваної постанови, що може бути взято до уваги Судом при вирішенні справи по суті заявленого позову.
Нормативною підставою для відводу суддів Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. позивач указав пункт 1 частини першої статті 36 КАС України, відповідно до якого суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі
За правилами частин третьої і четвертої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (частина одинадцята статті 40 КАС України).
Згідно із частиною дванадцятою цієї ж статті за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Вирішуючи питання про обґрунтованість заявленого відводу, Суд керується таким.
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
За правилами частини третьої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд уважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Білуха проти України", заява №33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. 
Не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
У розглядуваному випадку твердження Гордія В.Г. про те, що колегія суддів у цій справі надала відповідачу правничу консультацію, ґрунтуються виключно на припущеннях та свідчить про незгоду позивача з процесуальними діями (рішеннями) у цій справі, зокрема щодо залишення позовної заяви без руху.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалах у справах №990/119/23, № 990/136/23, №990/20/23 зауважувала, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
З урахуванням викладеного колегія суддів уважає, що зазначені у заяві про відвід обставини не свідчать про необ`єктивність чи упередженість суддів Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., не указують на їх особисту зацікавленість у результаті розгляду цієї справи та не свідчать про надання відповідачу будь-яких консультацій у межах цього спору.
Інші підстави, передбачені статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи указаних суддів і викликали необхідність їх відводу, у заяві відсутні.
З огляду на викладене, заяву Гордія В.Г. про відвід колегії суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді (судді - доповідача) Жука А.В., суддів - Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., від участі в розгляді справи №990/254/26 слід визнати необґрунтованою.
Зважаючи на положення частини четвертої статті 40 КАС України, питання про відвід колегії суддів від участі у розгляді справи №990/254/26, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.
Керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 248 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Жука А.В., Дашутіна І.В., Желтобрюх І.Л., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р. від розгляду справи №990/254/26- визнати необґрунтованою.
Передати зазначену заяву ОСОБА_1 про відвід суддів до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду цієї заяви.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та не може бути оскарженою.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
А.В. Жук
І.В. Дашутін
І.Л. Желтобрюх
Ж.М. Мельник-Томенко
О.Р. Радишевська
Судді Верховного Суду