ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 вересня 2026 року      м. Чернівці  справа № 718/2911/25
провадження №22-ц/822/1409/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Позов обґрунтовано наступним. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013р. по справі №718/292/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у сумі 135 881 грн., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21.05.2013 р. На виконання вказаного рішення суду 17.06.2013р. видано виконавчий лист №718/292/13-ц, і 19.06.2013р. за даним виконавчим листом державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №38539068. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 р. в цивільні справі №2081/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат від інфляції та три проценти річних, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в сумі 125 859,78 грн. та три проценти річних в сумі 12095,27 грн. за період часу з 01.09.2014 року по 18.08.2017 року.
Вказував, що 19.09.2025 року боржником погашено заборгованість за вказаними рішеннями суду та постановами Кіцманського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМРУ МЮ закінчені виконавчі провадження №38539068 та №62547777. 
Вважає, що має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів за вказаним зобов`язанням за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року. 
Згідно розрахунку інфляційні втрати за вказаний період становлять 148191,60 грн., 3% річних, згідно ст.625 ЦК України – 31461,10 грн. (розрахунок ціни позову від 21.10.2025 року).
Також, зазначав, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2014 року по справі №718/3135/13-ц задоволено його цивільний позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 155463,85 грн. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28.05.2014 року. На виконання зазначеного рішення суду 16.07.2014 року Кіцманським районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист №718/3135/13-ц та 18.07.2014 року відкрито виконавче провадження № 44081160.
Посилається також на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року в цивільній справі №718/2080/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення втрат від інфляції та три проценти річних, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 143998,39 грн. та три проценти річних в сумі 13838,41 грн. за період часу з 01.09.2014 року по 18.08.2017 року. Відтак, 19.09.2025 року боржником погашено заборгованість за вказаними рішеннями суду та постановами Кіцманського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМРУ МЮ закінчені виконавчі провадження №44081160 та №62424657. 
Вважає, що має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів за вказаним зобов`язанням за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року. Згідно розрахунку інфляційні втрати за вказаний період становлять 169548,62 грн., 3% річних , згідно ст.625 ЦК України – 35995,24 грн. (розрахунок ціни позову від 21.10.2025 року)
Просив стягнути за період з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року втрати від інфляції та 3 % річних, по вищевказаних рішеннях суду, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати, в розмірі 148 191 (сто сорок вісім тисяч сто дев`яносто одна) гривень 60 копійок та три проценти річних, в розмірі 31 461 (тридцять одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривень 10 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 169 548 (сто шістдесят дев`ять тисяч пятсот сорок вісім ) гривень 62 копійки, три проценти річних в розмірі 35 995 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 24 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений у справі судовий збір, в розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев”яносто шість) 53 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 сплачений у справі судовий збір, в розмірі 2055 (дві тисячі п”ятдесят п”ять) гривень 44 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 понесені у справі витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 (п”ятнадцять тисяч) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважаємо, що заочне рішення суду, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи.
19.09.2025 року боржником погашено заборгованість за вказаними рішеннями суду та постановами Кіцманського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМРУ МЮ закінчені вказані вище виконавчі провадження. 
Відповідно до розрахунку ціни позову від 20.10.2025 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року № 718/292/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року становить 148191,60 грн. та три проценти річних, згідно ст. 625 ЦК України становить 31461,10 грн. (а.с.26- 31). 
Однак, при винесенні рішення Кіцманський районний суд Чернівецької області не взяв до уваги ту обставину, що у відповідності до Постанови заступника начальника Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 21.02.2018 року про повернення виконавчого документа стягувану ВП № 38539068, виконавчий лист № 718/292/13-ц від 17.06.2013 року, повернуто стягувану у зв`язку із не здійсненням стягувачем авансування витрат виконавчого провадження. 15.09.2025 року, заступником начальника відділу Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено Постанову ВП № 38539068 про скасування процесуального документу, а саме Постанови заступника начальника Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 21.02.2018 року про повернення виконавчого документа стягувану ВП № 38539068, з підстави - фактичного виконання рішення суду. Необхідно звернути увагу на той факт, що стягувачем, ОСОБА_2 , виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 718/292/13-ц від 17.06.2013 року, протягом періоду з моменту повернення та до моменту скасування постанови про повернення (21.02.2018 року по 15.09.2025 року) не пред`являвся до виконання. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»). У відповідності до ч. 5 та 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. 
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. В свою чергу, позивач, ОСОБА_2 , наданим правом не скористався, отже, у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відсутністю рішення у поновленні цього строку, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України. Факт не перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню судом лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року по справі №718/292/13-ц задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 135 881 гривень, яке набрало законної сили 21.05.2013 року. 
Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року по справі №718/3135/13-ц задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 155 463,85 гривень, яке набрало законної сили 28.05.2014 року. 
Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року по справі №718/2080/17 задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення втрат від інфляції в сумі 143 998,39 грн. та три проценти річних в сумі 13 838,41 грн., яке набрало законної сили 19.03.2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2025 року виконавчі провадження №38539068, №44081160, №62424657, №62547777 закінчено, у зв`язку із фактичним повним виконанням.
Відповідно до розрахунку ціни позову від 20.10.2025 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року №718/292/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року становлять 148 191,60 грн. та три проценти річних, згідно ст. 625 ЦК України становить 31 461,10 грн.
Відповідно до розрахунку ціни позову від 20.10.2025 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року №718/3135/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року становлять 169 548,62 грн. та три проценти річних, згідно ст.625 ЦК України становить 35 995,24 грн.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В судове засідання апелянт ОСОБА_1 та його представник не з`явились, направивши на адресу суду 10.09.2026 року клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування представника на лікуванні. 
Колегія суддів вважає, що немає підстав для відкладення розгляду справи враховуючи наступне.
За положеннями ст. 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року, справа N 361/8331/18, провадження N 61-22682св19 зазначив наступне : відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).
Сторони та їх представники були належним чином повідомленні про час та дату розгляду справи, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, належних доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав. Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), колегія суддів вважає, що в клопотанні про відкладення розгляду справи слід відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.
За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У відповідностіст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором.
Приписами до ч.1 ст. 598, ч.1 ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Стаття 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що норми ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18.
В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від05липня 2019року у справі №905/600/18,зроблено правовий висновок проте, що враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року по справі №718/292/13-ц задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 135 881 гривень., яке набрало законної сили 21.05.2013р.
Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року по справі №718/3135/13-ц задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в сумі 155 463,85 гривень, яке набрало законної сили 28.05.2014р. (а.с. 15-16)
Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року по справі №718/2080/17 задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення втрат від інфляції в сумі 143 998,39 грн. та три проценти річних в сумі 13 838,41 грн., яке набрало законної сили 19.03.2018.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2025 року виконавчі провадження №38539068, №44081160, №62424657, №62547777 закінчено, у зв`язку із фактичним повним виконанням.
Відповідно до розрахунку ціни позову від 20.10.2025 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.04.2013 року №718/292/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року становить 148 191,60 грн. та три проценти річних, згідно ст..625 ЦК України становить 31 461,10 грн.
Відповідно до розрахунку ціни позову від 20.10.2025 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року №718/3135/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року становлять 169 548,62 грн. та три проценти річних, згідно ст.625 ЦК України становить 35 995,24 грн.
Колегія суддів вважає безпідставним включення позивачем до суми заборгованості, за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року №718/3135/13-ц, інфляційні втрати за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року, що становить 169 548,62 грн. та три проценти річних, згідно ст.625 ЦК України, що становить 35 995,24 грн.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24).
Вказане свідчить, що судом касаційної інстанції визначено єдиний підхід щодо застосування норм права до правовідносин, які випливають, зокрема й з споживчого кредиту та щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року.
Суд першої інстанції зазначене вище не врахував та дійшов не правильного висновку про стягнення інфляційних втрати та 3 % річних за період часу з 01.01.2018 року по 19.09.2025 року.
Враховуючи зазначене, з ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.04.2014 року №718/3135/13-ц, слід стягнути 55648,13 грн. - інфляційні втрати(нараховано в період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року), та 19345,68 грн. –3 % річних ( нараховано за період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року.
IIc (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x 99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.35794863 Інфляційне збільшення: 155 464,00 x 1.35794863 – 155 464,00 = 55 648,13 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. з 01/01/2018 до 31/12/2019 155 464,00 x 3 % x 730 : 365 : 100, 730, 9 327,84 грн з 01/01/2020 до 31/12/2020155 464,00 x 3 % x 366 : 366 : 100,366 =4 663,92 грн з 01/01/2021 до 23/02/2022 155 464,00 x 3 % x 419 : 365 : 100 =5 353,92 грн. Всього: 19 345,68 грн.
Стосовно доводів апелянта щодо виконавчого провадження та посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року, апеляційний суд зазначає, що обставини справи зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23 не є тотожними до обставин встановлених судом в даній справі, оскільки питання щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в межах даної справи не вирішувалося, більше того боржник виконав рішення суду добровільно.
Так судом встановлено, що 19.09.2025 року заступником начальника відділу Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження- фактичне повне виконання. 
Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2025 року виконавче провадження, №44081160, закінчено, у зв`язку із фактичним повним виконанням.
За правилом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Апелянтом  ОСОБА_1 рішення суду також оскаржується і в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрати, в розмірі 148 191,60грн. та три проценти річних, в розмірі 31 461,10грн.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зазначені положення втілюють принцип диспозитивності цивільного судочинства, який поширюється не лише на формування позовних вимог, а й на визначення учасником справи обсягу оскарження судового рішення.
За змістом частини першої статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів, однак кожен із відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Отже, сама процесуальна співучасть не означає, що один співвідповідач уповноважений розпоряджатися процесуальними правами іншого співвідповідача або оскаржувати від його імені.
Частина перша статті 352 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають право оскаржити рішення суду першої інстанції повністю або частково. Водночас таке право реалізується конкретним учасником справи для захисту його власних прав, інтересів та обов`язків. Відповідно до пунктів 4, 5, 7 частини другої статті 356 ЦПК України саме особа, яка подає апеляційну скаргу, визначає судове рішення, яке оскаржується, наводить підстави його незаконності чи необґрунтованості та формулює свої вимоги до суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частина друга цієї статті передбачає дослідження доказів, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. За частиною четвертою статті 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами скарги, якщо встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Разом з тим частина шоста цієї статті забороняє приймати та розглядати в апеляційному суді позовні вимоги і підстави позову, які не були предметом розгляду суду першої інстанції.
Системне тлумачення наведених норм дає підстави розрізняти доводи апеляційної скарги та обсяг апеляційного оскарження. Припис частини четвертої статті 367 ЦПК України дозволяє суду, перевіряючи ту частину рішення, яка поставлена перед ним на апеляційний перегляд, надати правильну правову кваліфікацію встановленим обставинам і застосувати належну норму матеріального права незалежно від повноти правових аргументів апелянта. Водночас цей припис не наділяє апеляційний суд необмеженим повноваженням за власною ініціативою переглядати самостійні та відокремлені позовні вимоги щодо іншого співвідповідача, який не поставив відповідну частину рішення під апеляційний перегляд.
Такий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2026 року у справі № 367/8835/16-ц, аналізуючи статтю 367 ЦПК України, наголошено, що загальним правилом є перевірка рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а вихід за ці межі допускається у прямо передбачених частиною четвертою цієї статті випадках.
У постанові Верховного Суду від 17 червня 2026 року у справі № 357/10920/24 Касаційний цивільний суд визнав безпідставним вихід апеляційного суду за межі апеляційної скарги, оскільки скаржник не оскаржував судове рішення з тієї підстави, яку апеляційний суд поклав в основу свого висновку. Верховний Суд підкреслив, що апеляційний суд повинен перевіряти саме ті питання, які введені до предмета апеляційного перегляду учасником справи, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законом.
У постанові від 04 червня 2025 року у справі № 162/675/23, висновки якої відтворені та враховані у постанові від 20 травня 2026 року в цій самій справі, Верховний Суд зазначив, що доводи апеляційної скарги одного відповідача щодо скасування рішення в частині самостійних вимог до іншого відповідача не могли бути прийняті та покладені в основу скасування рішення в цій частині за відсутності повноважень на представництво інтересів іншого відповідача. Перегляд рішення в повному обсязі та скасування його в неоскарженій автономній частині Верховний Суд визнав виходом за межі апеляційного перегляду.
Водночас Верховний Суд допускає інший підхід, коли права та обов`язки співвідповідачів є нерозривно пов`язаними і судове рішення однаковою мірою стосується кожного з них. Так, у постанові від 10 січня 2025 року у справі № 725/333/22 Верховний Суд дійшов висновку про право одного з відповідачів оскаржувати рішення стосовно усіх відповідачів, оскільки права та обов`язки цього відповідача щодо спірного майна були нерозривно пов`язані з правами іншого відповідача, а задоволена позовна вимога стосувалася їх в однаковому обсязі. Водночас у цій же постанові Верховний Суд підтвердив протилежний підхід для випадків, коли в кожного відповідача виникає окремий самостійний обов`язок: за відсутності такого нерозривного зв`язку апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати вимоги до особи, яка відповідну частину рішення не оскаржує.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції не скористалася, з таким рішенням суду погодилася, не оскаржувала його, тому рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрати, в розмірі 148 191,60грн. та три проценти річних, в розмірі 31 461,10грн., апеляційним судом не переглядається.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розподіл судових витрат в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 2055,44грн. судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000грн., слід змінити, враховуючи наступне.
Позовні вимоги в результаті апеляційного перегляду задоволені частково на загальну суму 74 993,81 грн. що становить 48,2 % від суми заявлених вимог (74993,81*100/155 463,85), отже відшкодуванню підлягає судовий бір в сумі 863,28грн. тобто по 431,64грн. з кожного із відповідачів, пропорційно до задоволення позову. Відповідно, на відшкодування витрат на правничу допомогу слід стягнути на користь позивача по 3615грн. з кожного із відповідачів.
За подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 5778 грн. судового збору. З урахуванням розміру задоволених вимог, відшкодуванню з позивача на його користь підлягає судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 2 993грн. (5778*51,8/100).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 169 548 (сто шістдесят дев`ять тисяч пятсот сорок вісім ) гривень 62 копійки, три проценти річних в розмірі 35 995 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 24 копійки, змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2  55648,13 грн. ( п'ятдесят п`ять тисяч шістсот сорок вісім гривень 13 копійок ) - інфляційні втрати (нараховано в період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року), та 19345,68 грн. ( дев`ятнадцять тисяч триста сорок п`ять гривень 68 копійок ) – 3 % річних ( нараховано за період з 01 січня 2018 року по 23 лютого 2022 року.
Розподіл судових витрат в частині стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2  2055,44грн. судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000грн., змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  по 431,64грн. судового збору та по 3615грн. витрат на правничу допомогу з кожного із відповідачів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 993грн. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді І.Б. Перепелюк
Н.К. Височанська 
І.М. Литвинюк