ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3744/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом (у новій редакції) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області) про визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 лютого 2026 року №032450005703 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший; зобов`язання здійснити переведення з 20 лютого 2026 року з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон №1058-IV) на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII), врахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 02 січня 2018 року по 01 грудня 2020 року та з 02 грудня 2020 року по 16 квітня 2025 року на посаді заступника голови Іваничівської селищної ради і період проходження строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 10 грудня 1985 року та здійснити перерахунок пенсії на підставі виданих Іваничівською селищною радою довідки від 12 лютого 2026 року №13 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано або працювала в державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби станом на січень 2026 року, та довідки від 12 лютого 2026 року №14 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на січень 2026 року, та направити електронну пенсійну справу до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) для здійснення виплати (з урахуванням виплачених сум) пенсії (а.с.47-49).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. 20 лютого 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, однак отримав рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 лютого 2026 року №032450005703, яким у задоволенні заяви відмовлено з тих мотивів, що станом на 01 травня 2016 року він не займав посаду, віднесену до державної служби, а обчислений стаж на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, не досягає 20 років.
Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що відповідач всупереч пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі – Порядок №283), протиправно не зарахував період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування та період проходження військової служби до стажу державної служби.
На переконання позивача, оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ у нього наявний необхідний стаж (не менше 10 років станом на 01 травня 2016 року, а загалом 23 роки 5 місяців 13 днів), то наявні правові підстави для призначення пенсії державного службовця за віком в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.57-63). В обґрунтування цієї позиції вказав, що в результаті розгляду наданих документів ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ з тих підстав, що станом на 01 травня 2016 року позивач не займав посади державного службовця та не мав необхідного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби), адже він працював на посаді економіста у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (записи №29, №30 трудової книжки); також у нього нема 20 років стажу державної служби (незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), що є необхідним для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий до 01 травня 2016 року на посадах державної служби або прирівняних до них посадах. Набутий після 01 травня 2016 року стаж на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VIII є підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.
У відповіді на відзив (а.с.78-81) позивач підтримав доводи позову та вказав, що робота на посадах в органах місцевого самоврядування на рівні сіл, селищ, міст, які в виконують окремі повноваження органів виконавчої влади, не відрізняється від роботи державних службовців в державних органах. З 2001 року законодавець необґрунтовано визначив окремий статус посадових осіб органів місцевого самоврядування, у яких у порівнянні з попереднім періодом в роботі змін не відбулося. Позивач також наголосив, що довідки від 12 лютого 2026 року №13 та №14 про складові заробітної плати оформлені належним чином та підлягають врахуванню при прийнятті рішення для обчислення розміру пенсії.
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Суд, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що не є спірним.
20 лютого 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив перевести на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу” (а.с.19 зворот-20), надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням (а.с.20 зворот), зокрема, довідки Іваничівської селищної ради від 12 лютого 2026 року №13 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала в державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби та від 12 лютого 2026 року №14 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (а.с.21-22).
Після реєстрації працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Черкаській області з прийняттям рішення від 27 лютого 2026 року №032450005703 про відмову у перерахунку пенсії. Таке рішення мотивоване тим, що станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 не займав посаду, що відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII “Про державну службу” (далі – Закон №3723-XII), та стаж роботи на посадах державних службовців не досягає 20 років (а.с.18 зворот-19).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XI установлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як – 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Правове регулювання пенсійного забезпечення державних службовців з 01 травня 2016 року – з дати набрання чинності Законом №889-VIII - зазнало змін. Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пунктом 2 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII визнано такими, що втратили чинність: Закон України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Водночас для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, з наведеного випливає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17, від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а та є незмінною.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2026 року позивач звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії – пенсію державного службовця відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Із рішення відповідача від 27 лютого 2026 року №032450005703 слідує, що підставою для відмови позивачу у переході на пенсію за віком на підставі Закону України “Про державну службу” слугувало те, що станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 не займав посаду, що відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, а стаж роботи на посадах державних службовців не досягає 20 років.
Отже, спірним у цій справі є наявність у позивача стажу роботи на посадах, який зараховується до стажу державної служби та величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи), має вплив на наявність в особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
З огляду на наведене вище правове регулювання спірних правовідносин суд зауважує, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01 травня 2016 року. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.
Вказаний висновок ґрунтується на позиції Конституційного Суду України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 про те, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Така ж позиція з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23 (у якій спір стосувався щодо зарахування до стажу роботи на посадах, віднесених до державної служби, періоду роботи з 01 травня 2016 року до 11 січня 2023 року) та Верховний Суд вказав, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.
Тобто, незалежно від того, на посадах в органах виконавчої влади, чи в органах місцевого самоврядування працювала особа після 01 травня 2026 року, їй з цієї дати стаж враховується до страхового, а не до стажу державної служби.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що спірні періоди роботи позивача з 02 січня 2018 року по 01 грудня 2020 року та з 02 грудня 2020 року по 16 квітня 2025 року (на посаді заступника голови Іваничівської селищної ради) мали місце виключно після 01 травня 2016 року, а отже зазначені періоди відповідно до вимог чинного законодавства не підлягають зарахуванню до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону №3723-XII.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам щодо зарахування до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби з 09 травня 1984 року по 10 грудня 1985 року, суд зазначає, що пунктом 8 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року “Про введення в дію Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок №283 (діяв до 01 травня 2016 року). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Частиною першою статті 2 Закону від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За відомостями військового квитка серії ВЧ № НОМЕР_1 (а.с.31 зворот-32) ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Союзу ССР з 09 травня 1984 року по 10 грудня 1985 року (1 рік 7 місяців 1 день).
Натомість дослідженими матеріалами справи, зокрема відомостями підсистеми “Призначення та виплата пенсій” органу Пенсійного фонду України (а.с.66), спростовуються доводи позивача щодо неврахування йому періоду військової служби до стажу державної служби. Оскільки спірний період тривалістю 1 рік 7 місяців 2 дні вже фактично зарахований ОСОБА_1 до його стажу державного службовця, порушення прав позивача з боку відповідача у цій частині відсутнє.
Судом взято до уваги, що загальна тривалість стажу державної служби ОСОБА_1 , яка була зарахована ГУ ПФУ в Черкаській області, становить 16 років 10 місяців 23 дні та за відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.23-31) позивач у період з 01 березня 2012 року по 29 грудня 2017 року працював на посаді економіста у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 згідно з договором від 01 березня 2012 року №03021200030.
Таким чином, наявними у справі документами не підтверджуються умови для реалізації позивачем права на одержання пенсії державного службовця згідно зі статтею 37 Закону №3723-ХІІ та відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII в частині наявності необхідного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року: 10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі.
Як встановлено судом, станом на 01 травня 2016 року позивач не займав посаду, віднесену до посад державної служби (пункт 10 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII застосовується до осіб, які станом на 01 травня 2016 року перебували на посадах державної служби та мали не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців), та не підтвердив наявність у нього стажу 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (пункт 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII).
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 27 лютого 2026 року №032450005703. У зв`язку із відмовою у задоволенні основної позовної вимоги нема підстав для задоволення похідної – щодо зарахування до стажу державної служби періодів роботи в органах місцевого самоврядування після 01 травня 2016 року та військової служби (цей період зараховано) та про переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця з перерахунком пенсії на підставі виданих Іваничівською селищною радою довідок від 12 лютого 2026 року №13 та №14 та направлення пенсійної справи до ГУ ПФУ у Волинській області для виплати перерахованої пенсії з 20 лютого 2026 року.
Через відмову у задоволенні позову відсутні установлені частиною першою статті 139 КАС України підстави для присудження на користь позивача за рахунок відповідача судових витрат.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 21366538) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк