ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 466/13628/23
провадження № 61-15353св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», 
треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любов Володимирівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Михайло Романович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства  з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі - ТОВ «Цикл Фінанс»), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л. В. (далі - приватний нотаріус Ільчишин Л. В.), приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М. Р. (далі - приватний нотаріус Сиротяк М. Р.), про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що 25 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання кредитного договору № 014/0046/82/54668, укладеного між нею та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк», банк), вона уклала з банком договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 . 
11 серпня 2010 року приватний нотаріус Сиротяк М. Р. вчинив та зареєстрував у реєстрі за № 1484 виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, який їй належить. 
Позивач стверджувала, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Ільчишин Л. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите 07 лютого 2018 року, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - АТ «Райффайзен Банк», з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1484 від 10 серпня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 , на суму боргу у розмірі 233 587,75 доларів США та стягнення плати за вчинення виконавчого напису - 29 411,76 грн.
Позивач уважала, що виконавчий напис від 11 серпня 2010 року № 1484 про звернення стягнення на предмет іпотеки вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки АТ «Райффайзен Банк» не надало приватному нотаріусу всіх документів, необхідних для отримання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки за заборгованістю за іпотечними договорами відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172), не дотрималося відповідних процедур, а саме: не надіслало на її адресу повідомлення про початок процедури стягнення боргу; не надало приватному нотаріусу Сиротяку М. Р. документів, які б підтверджували безспірність вимог. 

ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1484, вчинений приватним нотаріусом Сиротяком М. Р. 11 серпня 2010 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат, житловою площею 163,2 кв. м, загальною площею - 249,5 кв. м та належить їй, для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року, ухваленим у складі судді Луців-Шумської Н. Л., у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Цикл Фінанс», треті особи: приватний виконавець Ільчишин Л. В., приватний нотаріус Сиротяк М. Р., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Скасовано забезпечення позову у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л. В., на підставі виконавчого напису № 1484, вчиненого 11 серпня 2010 приватним нотаріусом Сиротяком М. Р. про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк», застосоване ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами порушення приватним нотаріусом Сиротяком М. Р. процедури вчинення виконавчого напису та неподання стягувачем необхідних документів для одержання виконавчого напису нотаріуса.
Крім того, позивач звернулась до суду з цим позовом поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України. Вимог про поновлення строку не заявляла, доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності не подала.
Проте, оцінюючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову саме з цієї підстави.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 серпня 2010 року приватним нотаріусом Сиротяком М. Р., зареєстрований у реєстрі за № 1484, яким запропоновано звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається із п`яти житлових кімнат, житловою площею 163,2 кв. м, загальною площа - 249,5 кв. м, на підставі договору іпотеки, посвідченого 25 грудня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Л. В., за реєстровим номером № 6262, що переданий в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль», для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі: 224 433,55 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 405,01 доларів США - проценти, 2 749,52 доларів США - пеня, а всього 233 587,75 доларів США.
Стягнуто з ТОВ «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн судового збору за подання позову та 1 610,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що стягувач АТ «Райффайзен Банк» для одержання виконавчого напису не подало приватному нотаріусу всіх документів, передбачених пунктом 1 Переліку №1172, а відповідач, усупереч вимог статті 81 ЦПК України, не спростував цього належними та допустимими доказами.

Надавши оцінку зібраним судом першої інстанції доказам, суд апеляційної інстанції встановив, що для погашення заборгованості за кредитним договором, за яким приватний нотаріус вчинив оспорюваний позивачем виконавчий напис, згідно з яким розмір заборгованості визначено за період з 25 грудня 2009 року до 06 серпня 2010 року, включено і розмір заборгованості, стягнутої рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 220 031,82 доларів США.

Суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції не врахував, що пред`явлення позову про стягнення заборгованості припиняє право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеню, тому сума заборгованості, для погашення якої вчинявся виконавчий напис, не могла бути більшою за суму, стягнуту судовим рішенням, тому сума заборгованості, для погашення якої вчинявся виконавчий напис, не була безспірною.

Суд апеляційної інстанції вказав, що позивач не пропустила позовну давність, оскілки про виконавчий напис їй стало відомо 02 травня 2018 року. Доказів на підтвердження тієї обставини, що про існування виконавчого напису позивачу стало відомо раніше цієї дати, відповідач суду не надав. Позовні вимоги пред`явлено до суду у грудні 2023 року, отже, внаслідок введення карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено.

Короткий зміст касаційної скарги 

У грудні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, в якій просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

10 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Львова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Підставами касаційної скарги зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 (провадження № 14-84цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14 (провадження № 14-557цс19), від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19), від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21) та у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 13 квітня 2021 року у справі № 909/722/14, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21), від 27 червня 2023 року у справі № 910/161/181/18.

Заявник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає, що суд безпідставно поклав на відповідача обов`язок надати копію кредитного договору, та не врахував, що у позичальника є рівноцінний оригінал. Процесуальний обов`язок позивача - долучити до позовної заяви копію цього кредитного договору. Позивач не надала доказів обґрунтованості свої позовних вимог.

Указує, що висновки апеляційного суду про те, що заборгованість не була безспірною, встановлено на припущеннях. Суд не встановив точно, чи нараховувалися проценти після ухвалення Шевченківським районним судом м. Льва 30 червня 2010 року судового рішення про стягнення з позивача суми боргу.
Суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 12, 81 ЦПК України.

Сам факт наявності спору у суді не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. 

Сам факт встановлення карантину чи введення воєнного стану не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом у встановлений законом строк. Крім того, суди не припинили свою діяльність.
Позивач могла знати про існування виконавчого напису щонайменше з 02 травня 2018 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Школьна А.В. подала до Верховного Суду відзив, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 грудня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс» (договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави від 10 травня 2023 року), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/0046/82/54668, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався повернути його. 

Копія цього договору в матеріалах справи відсутня.

25 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № 014/0046/82/54668 від 25 грудня 2007 року, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Марко Я. В., за реєстровим № 6262, відповідно до умов якого передано в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з п`яти житлових кімнат, житловою площею 163,2 кв. м, загальною площею 249,5 кв. м.

11 серпня 2010 року приватний нотаріус Сиротяк М. Р. вчинив та зареєстрував у реєстрі за № 1484 виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається із п`яти житлових кімнат, житловою площею 163,2 кв. м, загальною - 249,5 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 224 433,55 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 405,01 доларів США - проценти, 2 749,52 доларів США - пеня, а всього 233 587,75 доларів США, заборгованість за період з 25 рудня 2009 року до 06 серпня 2010 року, який вчинено на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку № 1172.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Сиротяка М. Р. копії документів, на підставі яких 11 серпня 2010 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1184.

Листом від 17 квітня 2024 року № 25/01-16 приватний нотаріус Сиротяк М. Р. повідомив суд, що копії виконавчих написів за 2010 рік та документи, на підставі яких вони вчинені, знищені 03 січня 2017 року, що підтверджується актом від 07 грудня 2016 року № 1 про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.

Представник ТОВ «Цикл Фінанс», який є правонаступником АТ «Райффайзен Банк», пояснив суду апеляційної інстанції, що документи, на підставі яких 11 серпня 2010 року приватний нотаріус Сиротяк М. Р. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1184, відсутні, оскільки АТ «Райффайзен Банк» не передавав такі документи до ТОВ «Цикл Фінанс».

02 грудня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 2-2786/10 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0046/82/54668 від 27 грудня 2007 року у сумі 220 031,82 доларів США (том 1, а. с. 180,181, 186-188).

Про виконавчий напис нотаріуса позивачці стало відомо 02 травня 2018 року, після відкриття у лютому 2018 року виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса.

23 липня 2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» подало до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності (том 1, а. с. 215, 216).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ТОВ «Цикл Фінанс» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення нотаріальних дій) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) зазначено, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) вказала, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції з виконавчого напису встановив, що стягнення заборгованості проводилось станом на 11 серпня 2010 року у розмірі 224 433,55 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 405,01 доларів США - проценти, 2 749,52 доларів США - пеня, а всього 233 587,75 доларів США за період з 25 грудня 2009 року до 06 серпня 2010 року.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що 30 червня 2010 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №2-2786/10, задоволено позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 014/0046/82/54668 у розмірі 220 031,82 доларів США, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки сума заборгованості, для погашення якої вчинено напис, не могла бути більшою, ніж стягнута судовим рішенням, отже, кредитор продовжував нараховувати проценти та штрафні санкції за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту.

Відсутність права нараховувати проценти та штрафні санкції за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для задоволення позову.

Щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) виснувала, що законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24:00 год 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Встановлено судами, і не спростовано відповідачем, що про порушення свого права позивачка ОСОБА_1 дізналася 02 травня 2018 року.

Отже, у справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено, що станом на 22 грудня 2023 року (дата звернення позивачки до суду з позовом) не спливла позовна давність щодо позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд апеляційної інстанції визнав перебіг цього строку продовженим на строк дії карантину та воєнного стану й у подальшому зупиненим на строк дії воєнного стану. 

Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.

При цьому порушень судом апеляційної інстанції частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, під час касаційного перегляду справи, не встановлено.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи, частину з яких суд апеляційної інстанції обґрунтовано спростував, та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження. 

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк