КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/13783/25 Головуючий у суді І інстанції Кирильчук І.А.
Провадження № 22-ц/824/2424/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Холд Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Холд Груп»(далі - ТОВ «Холд Груп») звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути із  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 74 274,33 грн та сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 05 липня 2021 року між сторонами укладено договір про надання житлових та комунальних послуг, послуг з управління та обслуговуванням будинку, прибудинкової території та території комплексу № 21А/99/05-07-21.
На виконання умов зазначеного договору позивач надав, а відповідачка спожила відповідні послуги, однак в установлений договором строк добровільно не оплатила їх, що призвело до утворення станом на квітень 2025 року заборгованості на загальну суму 74 274,33 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 рокупозов задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Холд Груп» заборгованість за надані послуги згідно з договором про надання житлових та комунальних послуг, послуг з управління та обслуговуванням будинку, прибудинкової території та території комплексу № 21А/99/05-07-21 від 05 липня 2021 року в сумі 74 274,33 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачка належним чином не здійснювала оплату наданих позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової територіївідповідно до умов укладеного договору та вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заявленої суми заборгованості.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що у відомості, наданої позивачем до суду, зазначені дані, які або не відповідають дійсності, або не підтверджені документально.
На думку відповідачки, позивачем не підтверджено витрат на надання послуг, якими вона фактично не користувалася, та послуг, які не входять до переліку житлово-комунальних послуг, на суму 49 589,98 грн.
Щодо необхідності відшкодування вартості послуги позивача з утримання будинку та прибудинкової території на суму 24 684,35 грн, то останнім також не надано жодного доказу про надання таких послуг відповідачці, надсилання на її адресу відповідних квитанцій тощо.
Також звертає увагу суду, що позивач не привів механізму визначення ціни (базових тарифів) на жодну із зазначених ним послуг, проте замість цього він у досить узагальненому вигляді лише послався на пункт 4.2 договору.
Відтак, суд першої інстанції не міг брати до уваги наданий позивачем розрахунок суми заборгованості через відсутність обґрунтування пред`явлених тарифів та їх зміни у заявлений до стягнення період. 
До того ж, позивач не додав жодного документу, який би підтверджував надання зазначених ним у заяві послуг в належній якості та у повному обсязі, як і доказів того, що відповідачкою ці послуги були отримані.
Послуги з охорони території та відеоспостереження взагалі не відносяться до житлово-комунальних і регулюються спеціальними законами, проте у позовній заяві позивач, поміж іншого, просив стягнути 5 219,52 грн в якості відшкодування ресурсу за охорону території.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 порушила клопотання про витребування у ТОВ «Холд Груп» інформації та відповідних документів, які останнє відмовилося надати на адвокатський запит її представника - адвоката Татарченка К.В. від 28 серпня 2025 року.
Відповідно до принципу пропорційності цивільного судочинства, встановленого статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та треті статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частини перша статті 84 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Згідно частини третьої статті 83 ЦПК Українивідповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки заявлене клопотання про витребування доказів не обґрунтоване обставинами, які визначені у статті 84 ЦПК України, а також відповідачкою не наведено об`єктивних та поважних причин неподання такого клопотання у встановлений законом строк, в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання про витребування доказів у цій справі.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Холд Груп» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, комплексне обслуговування об`єктів, надання інших допоміжних комерційних послуг, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06 березня 2023 року № 334231975055.
ОСОБА_1 з 23 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 09 червня 2025 року № 132125645.
05 липня 2021 року між ТОВ «Холд Груп» та ОСОБА_1 , яка на підставі ордеру, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією № 95 від 04 лютого 2021 року, є користувачем квартири (службового житла) АДРЕСА_1 , укладено договір про надання житлових та комунальних послуг, послуг з управління та обслуговуванням будинку, прибудинкової території та території комплексу № 21А/99/05-07-21.
Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець приймає на себе зобов`язання надавати споживачу послуги, визначені цим договором, здійснювати контроль та координацію споживача з метою дотримання споживачем норм чинного законодавства, яке регламентує порядок користування приміщенням та умов даного договору, а споживач приймає на себе зобов`язання добросовісно споживати надані виконавцем послуги, належним чином та вчасно сплачувати надані послуги за встановленими виконавцем цінами та тарифами, у строки та на умовах, передбачених цим договором, а також проводити відшкодування виконавцю витрат на обслуговування будинку та/або комплексу.
Сторони розуміють та погоджуються, що виконавцем надається перелік послуг згідно цього договору, який не є вичерпним і може змінюватись протягом дії даного договору відповідно до потреби споживача та/або вимог законодавства України та/або з метою поліпшення умов у комплексі. Сторони погоджуються, що внесення змін та/або доповнень до договору з цього приводу не вимагається (пункт 2.2 договору).
У пункті 2.4 договору сторони погодили, що розмір винагороди виконавця за надані послуги управителя будинку на дату підписання цього договору становить - 2,75 гривень із розрахунку на один квадратний метр загальної площі приміщення, при цьому виконавець здійснює перегляд вартості послуги при виникненні обставин, які не залежать від виконавця. Внесення змін та/або доповнень до договору з цього приводу не вимагається.
Згідно із пунктом 5.1 договору споживач зобов`язаний оплатити послуги (в тому числі, але не обмежуючись, винагороду виконавця за надані послуги управителя будинку), визначені умовами цього договору та/або надані виконавцем відповідно до вимог законодавства України, а також штрафні санкції (у разі їх нарахування), в порядку та на умовах, визначених цим договором або виконавцем та відшкодування витрати виконавця, пов`язані з наданням послуг.
Відповідно до пункту 5.2 договору сторони домовились, що споживач, як власник майнових прав на квартиру в завершеному будівництвом будинку, право власності на яку не зареєстровано, є споживачем послуг та зобов`язаний оплатити послуги виконавця з електро-, газо-, тепло-, водопостачання, управління, утримання за період, протягом якого виконавцем надавалися послуги в будинку, в тому числі до дати оформлення права власності споживача на приміщення.
Підписуючи даний договір, споживач погоджується з цінами, тарифами, витратами на утримання будинку, комплексу, розміром винагороди виконавця за надані послуги управителя будинку, розміром плати за надання послуги з організації пропускного режиму на територію комплексу та розмірами штрафних санкцій, діючими на момент підписання даного договору та тими які будуть встановлені в майбутньому (пункт 5.4 договору).
Відповідно до пункту 11.1 договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за даним договором, а у випадку продажу (відчуження) споживачем приміщення - до моменту переходу права власності на приміщення до іншої особи.
Згідно пункту 11.16 договору додатками та невід`ємними частинами цього договору є: Правила проживання у будинку, користування прибудинковою територією, правила, умови та обмеження знаходження на території комплексу; Правила проведення ремонтних робіт в приміщенні; Правила в`їзду/виїзду та перебування транспортних засобів на території комплексу.
З вказаними додатками відповідачка була також ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис на кожному аркуші цих додатків.
Відповідно до виписки по особовому рахунку « НОМЕР_1 » відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за укладеним договором та не сплачувала кошти за надані позивачем послуги у повному обсязі, у зв`язку з чим за період з січня 2022 року по квітень 2025 року включно у неї перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 74 274,33 грн.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правовідносини між сторонами у спірний період врегульовані, зокрема нормами ЖК України, ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (частина перша статті 68 ЖК України).
Обов`язок щодо оплати наймачами квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
За статтею 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із внесеними змінами, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як передбачено статтею 62 ЖК України, до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Отже, власник та/або наймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку несе також обов`язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території, тобто на утримання спільного майна багатоквартирного будинку.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
У даному випадку відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
Комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтею 7 Закону № 2189-VIII визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною першою статті 9 Закону № 2189-VIII встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
У відповідності до частини першої статті 12 Закону № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Враховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. 
У справі, яка переглядається апеляційним судом, між позивачем та відповідачкою склалися договірні відносини шляхом укладення 05 липня 2021 року договору про надання житлових та комунальних послуг, послуг з управління та обслуговуванням будинку, прибудинкової території та території комплексу № 21А/99/05-07-21, за яким  ОСОБА_1 , як наймачу приміщення квартири (службового житла) АДРЕСА_1 , надавалися житлово-комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати, оскільки фактично користувалася ними, проживаючи за місцем реєстрації у багатоквартирному будинку, і цей правочин є чинним та не розірваним у встановленому порядку, а отже обов`язковим до виконання його сторонами.
Однак відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за договором, не оплачувала спожиті послуги у повному обсязі, а саме з нарахованих за період з липня 2021 року по квітень 2025 року включно 90 181,68 грн сплатила позивачу лише 15 907,35 грн, внаслідок чого у неївиникла заборгованість у розмірі 74 274,33 грн.
Відповідачка не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що у спірний період послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за опалення в опалювальні періоди, обслуговування системи контролю доступу, відшкодування ресурсу за відеонагляд, за охорону території та вивіз побутового сміття надавалися іншим управителем (виконавцем), а не ТОВ «Холд Груп».
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 фактично не користувалась наданими ТОВ «Холд Груп» послугами, які не входять до переліку житлово-комунальних послуг, що наведений у статті 5 Закону № 2189-VIII, не заслуговують на увагу, оскільки позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги до відповідачки не лише як до наймача (користувача) житлового приміщення, а як і до сторони договору про надання житлових та комунальних послуг, послуг з управління та обслуговуванням будинку, прибудинкової території та території комплексу, в якому сторонами визначено перелік наданих виконавцем послуг, який не є вичерпним і може змінюватись протягом дії даного договору відповідно до потреби споживача та/або вимог законодавства України та/або з метою поліпшення умов у комплексі.
Поруч з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку наймача житлового приміщення у багатоквартирному будинку нести усі витрати, пов`язані з утриманнямбудинку та прибудинкової території, а факт його не проживання у квартирі не звільняє його від обов`язку нести витрати з оплати послуг, які забезпечують утримання спільного майна.
Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що в наданій позивачем відомості по розрахунку особового рахунку « НОМЕР_1 » зазначені дані, які не відповідають дійсності і не підтверджені документально, не сприймаються колегією суддів.
Нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що управитель або виконавець повинен надавати споживачу акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг. При цьому відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, будь-яких доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останньою не надано.
Отже, враховуючи, що  ОСОБА_1 є наймачем (користувачем) квартири АДРЕСА_1 , за вказаною адресою надавалися житлово-комунальні послуги управителем багатоквартирного будинку - ТОВ «Холд Груп», в тому числі й відповідачці, проте оплата цих послуг не була забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача 74 274,33 грнзаборгованості за надані послуги.
Аргументи апеляційної скарги і надані відповідачкою докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що вона допустила невиконання умов договору та вимог закону щодо належної оплати вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за опалення в опалювальні періоди, обслуговування системи контролю доступу, відшкодування ресурсу за відеонагляд, за охорону території та вивіз побутових відходів в установлений строк та у визначеній сумі вартості цих послуг, а отже не дають підстав вважати, що районним судом при вирішенні спору по суті пред`явлених вимог неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ЖК, ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідачки.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 рокуу даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат відповідачки не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

О.В. Борисова

Д.О. Таргоній