ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 402/549/24
провадження № 61-1137св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи: 
позивач - заступник керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради, 
відповідачі:  ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в складі колегії суддів Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А., 

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2024 року заступник керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, що Голованівською окружною прокуратурою виявлено, що на території ландшафтного заказника місцевого значення «Кошаро- Олександрівський» розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137, площею 2,00 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер нерухомого майна 2186318135255) ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01 вересня 2020 року № 11-117666/10-20-СГ.

ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області наказом від 01 вересня 2020 року № 11-117666/10-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» затвердило відповідний проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передало ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137. Зазначеному наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області передував наказ від 05 березня 2020 року № 11-3483/14-20-СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою». Згодом державним реєстратором Гайворонської міської ради Ганджою І. А. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Прокурор вказував, що набуття права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137 відбулося з порушеннями норм статей 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 ЗК України, статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Земельна ділянка має особливий статус цільового призначення (особливо цінні землі природно-заповідного фонду), а також згідно з положеннями чинного законодавства відноситься до земель обмеженої оборотоздатності. 

Прокурор просив суд: 
- визнати недійсними наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 березня 2020 року № 11-3483/14-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01 вересня 2020 року № 11-11766/14-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність»;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 3525585200:02:000:5137, площею 2,00 га;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер 3525585200:02:000:5137, площею 2,00 га.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 

Ульяновський районний суд Кіровоградської області (натепер - Благовіщенський районний суд Кіровоградської області) рішенням від 14 квітня 2025 року позов задовольнив.

Визнав недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 березня 2020 року № 11-3483/14-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Визнав недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01 вересня 2020 року № 11-11766/14-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність». Скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137, площею 2,00 га. Зобов`язав ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Благовіщенської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 3525585200:02:000:5137, площею 2,00 га. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку відбулося з порушеннями норм статей 20, 84, 116, 122, 149, 150, 186-1 ЗК України, статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» статей 7, 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин), у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мелєзгінов Ю. В., подала апеляційну скаргу.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Мелєзгінов Ю. В., задовольнив частково, рішення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року скасував. Позовну заяву заступника керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки залишив без розгляду. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 09 квітня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ), який передбачає положення про внесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Невиконання позивачем вимог Закону № 4292-IX, а саме не внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки, позбавляє апеляційний суд переглянути рішення суду першої інстанції з дотриманням вимог цього Закону. Суд апеляційної інстанції вказав, що не позбавлений повноважень залишити без руху позовну заяву на відповідній стадії її процесуального розгляду, а тому залишив позов без розгляду. 

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги 

22 січня 2026 року заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року прокурор зазначає:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми статей 81, 116, 122 ЗК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 листопада
2025 року у справі № 523/14914/24, від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
- пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вимог частини п`ятої статті 390 ЦК України у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна
у недобросовісного набувача на момент розгляду апеляційної скарги у цій справі.

Прокурор вказує, що у цій справі відсутні обов`язкові умови для попереднього внесення вартості спірної земельної ділянки на депозитний рахунок суду, оскільки положення про захист прав добросовісного набувача не поширюються на спірні правовідносини, де земельна ділянка набута недобросовісним набувачем. Суд апеляційної інстанції безпідставно виснував про застосування норм частини четвертої статті 177 ЦПК України в редакції, що змінилася після відкриття провадження у справі, а застосування вказаної норми обмежило право прокурора на представництво інтересів держави в суді.

Позиція інших учасників справи

18 травня 2026 року до Верховного Суду надійшли додаткові письмові пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Мелєзгінова Ю. В., які по суті є відзивом на касаційну скаргу. ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції. 

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 01 квітня 2026 року поновив строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2026 року справу призначив до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає. 

У цій справі прокурор звернувся до суду з позовною заявою у червні 2024 року. Благовіщенський районний суд Кіровоградської області рішенням від 14 квітня 2025 року позов задовольнив.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мелєзгінов Ю. В., подала апеляційну скаргу.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мелєзгінов Ю. В., задовольнив частково, рішення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року скасував, а позов заступника керівника Голованівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Благовіщенської міської ради до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки залишив без розгляду.

Суд апеляційної інстанції залишив позовну заяву без розгляду з тих підстав, що після набрання Законом № 4292-ІХ чинності прокурор мав виконати вимоги, передбачені оновленою редакцією статті 177 ЦПК України, а саме подати до суду документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, та є чинною на дату подання позовної заяви.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується. 

За змістом частин одинадцятої-тринадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Залишаючи позов прокурора без розгляду, суди апеляційної інстанції керувався тим, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4292-ІХ, яким, зокрема, доповнено:
- статтю 390 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України частиною п`ятою такого змісту: «5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»;
- статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу»;
- частину четверту статті 177 ЦПК України абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»;
- у статті 185 ЦПК України частину другу абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму»;
- перше речення частини третьої статті 185 ЦПК України викладено в такій редакції: «3. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду»;
- статтю 265 ЦПК України доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Апеляційний суд у цій справі з посиланням на наведені вище норми права виснував, що внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює ухвалення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Однак суд апеляційної інстанції не врахував, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. У випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

Такий висновок застосовний до обставин, коли нова редакція частини четвертої статті 177 ЦПК України набула чинності після подання позовної заяви та відкриття провадження в справі, зокрема, в постанові Верховного Суду від 13 травня 2026 року в справі № 642/5620/23 (провадження № 61-11338св25).

Верховний Суд у постанові від 28 січня 2026 року у справі № 363/4768/25 (провадження № 61-16032св25) сформулював висновок про те, що «положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. У випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування приписів частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). 

Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2025 року в справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25), від 10 грудня 2025 року в справі № 354/417/25 (провадження № 61-12635св25), від 04 лютого 2026 року у справі № 354/358/25 (провадження № 61-15655св25), від 11 лютого 2026 року у справі № 127/8322/25 (провадження № 61-12907св25), від 17 червня 2026 року в справі № 354/2126/24 (провадження № 61-16099св25), що свідчить про сформовану та сталу практику застосування норм права у спірних правовідносинах.

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У цій справі прокурор сформував свою правову позицію таким чином, що відповідачка ОСОБА_1 , на думку прокурора, не є добросовісним набувачем земельної ділянки, а, отже, наведені вище зміни до законодавства не підлягають застосуванню. У позові прокурор заявляв і доводив те, що дії відповідачки свідчать про її недобросовісність під час набуття у власність спірної землі.

Таким чином, оскільки прокурор посилався на недобросовісність набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються, а тому суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про залишення позову без розгляду.

У зв`язку з наведеним оскаржуване судове рішення апеляційного суду необхідно скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат

З огляду на результат перегляду цієї справи у суді касаційної інстанції розподіл судових витрат має бути здійснено судом, який ухвалюватиме остаточне рішення у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Є. В. Синельников	
		
Судді	О. М. Осіян	
		
	Н. Ю. Сакара	
		
	В. В. Сердюк	
		
	В. В. Шипович