ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/853/26 
Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р., 
за участі секретаря судового засідання Стаднік Є.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом керівника Фастівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фастівської міської ради до Гаражного автокооперативу «Автолюбитель-2» про стягнення 522 988,34грн, за участі представників від:

прокурора – Літковець Ю.А. (посвідчення №082692);
позивача – не з`явилися;
відповідача – не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Керівник Фастівської окружної прокуратури (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Фастівської міської ради (далі – позивач, Фастівська МР) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Гаражного автокооперативу «Автолюбитель-2» (далі – відповідач, ГА «Автолюбитель-2») та просить стягнути з відповідача 522 988,34грн заборгованості з орендної плати за період з 22.01.2020 по 28.02.2026 (а.с.1-12).
В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором від 15.01.2020 №15-15-2 оренди землі в частині сплати орендних платежів у встановлений договором строк. 
Необхідність подання відповідного позову в інтересах держави мотивована прокурором не вжиттям заходів позивачем, що представляє відповідну територіальну громаду, для відновлення відповідного права після повідомлення прокурора про виявлене порушення.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2026: відкрито провадження у справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено проведення підготовчого засідання на 06.05.2026 о 14:00; визнано явку учасників обов`язковою; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов; роз`яснено відповідачу про його обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами (а.с.135-137).
Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи- прокурора та Фастівської МР 13.04.2026 о 22:22, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.140-141).
Відповідач у справі – ГА «Автолюбитель-2», в порушення вимог ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), не зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, що підтверджується відповіддю від 08.04.2026 №33335350 про відсутність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС (а.с.134). 
Як визначено ч.11 ст.242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копія ухвали від 13.04.2026 направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням №R067148136073, яке повернуто без довідки щодо причин повернення (а.с.143-146). Однак, інформація з офіційного сайту «Укрпошти» свідчить про те, що відповідне поштове відправлення 01.05.2026 повернуто відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.148-149). При цьому, адреса, за якою направлено відповідне поштове відправлення, відповідає адресі відповідача (вул. Лугова перейменована на вул. Весняна), що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як станом на 31.03.2026 (а.с.96), так і станом на 05.05.2026 (а.с.147); іншої адреси відповідач суду не повідомив.
06.05.2026 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, якою відкладено підготовче засідання на 04.06.2026 о 10:00 (а.с.150-151). 
Підготовче засідання відкладено на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України, оскільки не всі питання, які мали бути вирішені у підготовчому засіданні, розглянуті, враховуючи що на момент проведення підготовчого засідання суд не мав доказів, які б відповідали ч.6 ст.242 ГПК України, вручення відповідачу ухвали від 13.04.2026 про відкриття провадження у справі, з моменту отримання якої у відповідача розпочинається строк на подання відзиву. 
З метою повідомлення відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання, йому направлено ухвалу Господарського суду Київської області від 06.05.2026, якою повторно роз`яснено про обов`язок відповідача зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами (а.с.153-154).
Копія відповідної ухвали, а також копія ухвали від 13.04.2026 (повторно) направлені відповідачу рекомендованими поштовими відправленнями №R067165367674, R067165235336, які вручені 16.05.2026, що підтверджується повідомленнями про вручення таких відправлень (а.с.171-172).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.
В силу п.п.2, 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, ухвала від 13.04.2026 вважається врученою прокурору та позивачу – наступного робочого дня – 14.04.2026; відповідачу – 16.05.2026. 
08.05.2026 позивачем – Фстівською МР подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, у якій позивач вказав, що підтримує позов у повному обсязі (а.с.156)
04.06.2026 судом прийнято ухвалу, занесену до протоколу підготовчого засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.07.2026 о 15:30.
Підготовче провадження закрито на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України, враховуючи виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.177 ГПК України.
З метою повідомлення відповідача та позивача про дату, час і місце судового засідання з розгляду справи по суті, їм направлено ухвалу Господарського суду Київської області від 04.06.2026: відповідачу - рекомендованим поштовим відправленням №R067193277613, яке повернуто з довідкою відділенням поштового зв`язку, у якій не зазначено причини повернення вказаного відправлення; позивачу - доставлена до його електронного кабінету 04.06.2026 о 13:26, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
01.07.2026 від прокурора надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 196 780,48грн, у зв`язку із відсутністю предмету спору у відповідній частині внаслідок його погашення.
Відповідач правом подати відзив на позов у встановлений судом строк не скористався, заяв про продовження встановленого судом строку не подавав.
Як установлено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
У судовому засіданні 06.07.2026 прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити; представник позивача не з`явився, у заяві від 08.05.2026 просив розглядати справу без участі його представника (а.с.156); представник відповідача не з`явився, відповідач про причини неявки представника суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.
Рішенням Фастівської МР від 22.11.2019 №10-24-LXVIII-VII вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки 1,4716га кадастровий номер 3211200000:09:001:0376 для колективного гаражного будівництва в місті Фастів на вул. Лугова (п.1) та передати її в оренду ГА «Автолюбитель-2» для колективного гаражного будівництва із земель комунальної власності строком на десять років, встановивши орендну плату в розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки (п.2) (а.с.21).
Як вбачається з інформаційної довідки №465524508 від 24.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстровим №2016268132112, 22.01.2020 (номер відомостей про речове право 35203089), державним реєстратором Виконавчого комітету Фастівської МР Гороховою О.В. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3211200000:09:001:0376 за територіальною громадою в особі Фастівської МР (а.с.34-35).
15.01.2020 між Фастівською МР (далі – орендодавець) та ГА «Автолюбитель-2» (далі – орендар) укладено договір оренди землі №15-15-2 (далі – договір; а.с.15-19).
Відповідно до п.1 договору орендодавець на підставі вищевказаного рішення надає, а орендар приймає у строкове платне користування для колективного гаражного будівництва земельну ділянку з кадастровим номером 3211200000:09:001:0376, яка розташована: м. Фастів, вул. Лугова.
Згідно п.2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 1,4716га для колективного гаражного будівництва, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна – гаражі; інші об`єкти інфраструктури – відсутні (п.3 договору).
Як визначено п.5 договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 5 792 520,79грн.
Договір, в силу його п.8, укладено на десять років; після закінчення строку договору орендар має право на поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п.9 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки – 173 775,62грн в рік (14 481,30грн на місяць).
Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься щомісячно, протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного періоду. При цьому, як передбачено п.12 договору, розмір орендної плати переглядається щорічного до 01 лютого у разі, зокрема зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації права оренди на земельну ділянку (п.36 договору).
Відповідно до акту прийняття-передачі земельної ділянки орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 3211200000:09:001:0376 площею 1,4716га (а.с.20).
Відповідно до витягу від 02.12.2019 №2667 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровими номером 3211200000:09:001:0376 за 2019 рік становила 5 792 520,79грн, а станом на 11.02.2026, як вбачається з витягу №НВ-3200359552026, - 9 306 379,76грн (а.с.22; 43).
За твердженнями прокурора, зобов`язання зі сплати орендної плати за договором за період з 22.01.2020 по 28.02.2026 відповідач виконав частково, сплативши 765 333,26грн, що підтверджено випискою по рахунку за період з 02.03.2020 по 27.01.2026 (а.с.107-125).
До Головного управління ДПС у Київській області прокурором направлено лист від 24.02.2026 за вих.№57-820вих-26 (а.с.50-53), у якому прокурор просив надати інформацію, у т.ч, щодо боргу відповідача з оплати орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 3211200000:09:000:0376.
У відповідь на вказане звернення листом від 26.02.2026 за вих.№3548/5/10-36-04-11 Головне управління ДПС у Київській області повідомило, що станом на 25.02.2026 у ГА «Автолюбитель-2» наявний податковий борг з орендної плати на суму 615 800,24грн (а.с.54-56). Крім того, у такому листі повідомлено, що ГА «Автолюбитель-2» задекларувало податкові зобов`язання з орендної плати за: 2022 рік – 190967,60грн; 2023 рік – 219612,74грн; 2024 рік – 230812,99грн; 2025 рік – 258510,50грн; 2026 рік – 279191,39грн. Дані про податкові зобов`язання підтверджуються відповідними деклараціями (а.с.72-87).
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити орендну плату за спірний період.
Під час дослідження питання наявності підстав для звернення з відповідним позовом прокурора судом взято до уваги наступне. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.131^1 Конституції України прокуратура в Україні здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
В силу ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. 
Згідно ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 
Як визначено ч.ч.3,4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент подання позову до суду): прокурор може представляти інтереси держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу; наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. 
Рішенням від 03.12.2025 №6-р(II)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Однак, установивши невідповідність Конституції України окремих приписів абз.1 ч.3 ст.23 Закону, суд відтермінував втрату ними чинності. Так, відповідно до п.3 резолютивної частини вказаного рішення, окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року. Також Конституційний Суд України в п.4 рішення, зазначив, що це рішення не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаними неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
В силу ч.2 ст.152 Конституції України закони інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, згадані положення ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент звернення прокурора із даним позовом до суду підлягають застосуванню судом при вирішенні питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до положень наведених норм, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу; розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 11.06.2024 у справі 925/1133/18 (п.71); 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (п.8.54); 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п.8.37); 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (п.40)). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що: захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор; прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави; щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 21.06.2023 у справі №905/1907/21 (п.п.8.56, 8.57); 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п.п.8.39, 8.40); 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (п.п.45, 47). 
В силу ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора покладається обов`язок попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює; у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 11.06.2024 у справі 925/1133/18 (п.77); 11.02.2020 у справі №922/614/19 (п.п.57, 58); 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц (п.8.18); 28.09.2022 у справі №483/448/20 (п.7.18); 15.01.2020 у справі №698/119/18 (п.п.26, 27). 
Обгрунтовуючи наявність підстав для звернення з даним позовом прокурор вказав, що позов подано з метою захисту інтересів територіальної громади, яку представляє Фастівська МР, що є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, однак, не зважаючи на триваюче порушення, такий орган не вживає заходів для відновлення прав територіальної громади на отримання від відповідача оплати за користування земельною ділянкою, що належить відповідній територіальній громаді. 
Судом у даній справі встановлено, що власником згаданої земельної ділянки у спірний період є відповідна територіальна громада, від імені якої діяв позивач.
Так, як визначено ч.1 ст.374 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), територіальна громада є одним із суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку).
В силу ч.2 ст.327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно п. «б» ч.1 ст.80 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права власності на землі комунальної власності.
Як визначено ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
При цьому, орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст.18^1 Закону №280/97-ВР).
Відповідно до ч.5 ст.16 Закону №280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 5 ст.60 Закону №280/97-ВР визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Згідно ч.1 ст.60 Закону №280/97-ВР визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів. 
Відповідно до ч.3 ст.16 Закону №280/97-ВР матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів.
Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів; склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ч.ч.1, 3 ст.63 Закону №280/97-ВР).
Згідно зі ст.ст.10, 265 Податкового кодексу України (далі – ПК України) плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п.19 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.
Отже, плата за землю мала б надходити до бюджету Фастівської МР, оскільки вказана земельна ділянка є власністю відповідної територіальної громади, тому позивач - Фастівська МР як орган, що представляє відповідну територіальну громаду мав повноваження вимагати від відповідача оплати орендну плату. 
Прокурор проінформував позивача – Фастівську МР про порушення прав територіальної громади листом від 24.02.2026 за вих.№57-821ВИХ-26 (а.с.36-39), а саме - не виконання зобов`язань з оплати орендної плати та просив повідомити чи вживались Фастівською МР заходи щодо стягнення заборгованості з орендної плати. 
Виконавчий комітет Фастівської МР у відповідь листом від 02.03.2026 за вих.№06-16/1106 повідомив, що борг відповідача з орендної плати за період з 2020 по 2026 роки становить за: 2020 рік – 101 800,02грн; 2021 рік – 173 775,62грн; 2022 рік – 75389грн; 2023 рік – 8 491, 94грн; 2024 рік – 62 349,24грн; 2025 рік – 73 884,45грн; січень-лютий 2026 року – 27297,48грн Крім того, у такому листі позивач повідомив про те, що направив відповідачу листа щодо невиконання обов`язків по сплаті орендної плати (а.с.40-42). 
Прокурор листом від 03.03.2026 за вих.№57-991вих-26 повторно проінформував Фастівську МР про виявлені порушення та просив повідомити чи планує рада вживати заходів щодо стягнення з ГА «Автолюбитель-2» боргу з орендної плати (а.с.44-48).
У відповідь на вказаний лист Виконавчий комітет Фастівської МР листом від 05.03.2026 за вих.№06-16/1217 повідомив про завантаженість працівників юридичного управління та просив прокурора посприяти у здійсненні заходів представницького характеру держави в особі Фастівської МР щодо стягнення боргу з орендної плати (а.с.49).
Таким чином, позивач - Фастівська МР, якому відомо про порушення прав територіальної громади на отримання оплати за користування земельною ділянкою, тривалий час не вживала відповідних заходів та не здійснювала захист порушених прав територіальної громади. Посилання Фастівської МР на велику завантаженість працівників юридичної служби не є достатньою підставою зволікання із захистом прав відповідної територіальної громади, права якої порушуються тривалий час, що відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі відповідного органу, враховуючи, що інтереси держави в особі відповідної територіальної громади залишаються незахищеними.
Таким чином, суд вважає, що прокурор обґрунтував необхідність представництва інтересів держави та правильно визначив орган місцевого самоврядування, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
На підставі ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 25.03.2026 за вих.№57-1516вих-26 прокурор повідомив позивача про прийняття рішення щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 22.01.2020 по лютий 2026 року у розмірі 522 988,34грн (а.с.88-89). Направлення відповідного листа позивачу разом із позовною заявою підтверджується квитанцією №6444709 від 25.03.2026 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.92). 
Разом з тим, до прийняття судом рішення у даній справі відповідач в рахунок орендної плати за договором сплатив 196 780,48грн, що підтверджується виписками по рахунку за період з 30.03.2026 по 03.06.2026, а саме перерахував: 30.03.2026 - 115 406,52грн; 24.04.2026 - 38 468,84грн; 02.06.2026 - 42 905,12грн.
Прокурор у заяві про закриття провадження у справі в частині підтвердив погашення боргу у відповідній частині та зазначив, що спору в частині основного боргу у розмірі 196 780,48грн не має; позивач не заперечив факту погашення частини боргу під час розгляду справи.
В силу п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Оскільки спір між сторонами в частині стягнення 196 780,48грн основного боргу вичерпано, провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю.
Розглядаючи спір у справі по суті, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги прокурора є обґрунтованими з наступних підстав.
За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором оренди.
Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Як визначено ч.9 ст.93 ЗК України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
В силу ст.2 Закону України «Про оренду землі» (далі – Закон №161-XIV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Положеннями ст.13 Закону №161-XIV визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч.5 ст.6 Закону №161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Пунктом 2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-IV) визначено, що державній реєстрації підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Право оренди за відповідним договором зареєстровано за відповідачем 22.01.2020, про що внесений запис №35203325, як свідчить інформаційна довідка (а.с. 34-35), отже, з відповідного моменту у відповідача виникло право користуватись відповідною земельною ділянкою, а також обов`язок сплачувати за це орендну плату.
Так, згідно ч.1 ст.206 ЗК України: використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка.
Частиною 1 ст.21 Закону №161-XIV передбачено, що: орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).
Як установлено пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України).
У постанові Верховного Суду від 25.02.2025 у справі №908/929/24 суд виснував, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком.
Отже, подвійний статус орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України «Про оренду землі», необхідно враховувати і вимоги ПК України (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19).
Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
При цьому, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПК України).
В силу п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до положень п.289.2 ст.289 ПК України: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік; у разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
В силу пп.288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України установлено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. 
Визначений п.9 договору розмір орендної плати не перевищує максимально можливий її розмір відповідно до вищевказаних положень законодавства.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ч.3 ст.21 Закону №161-XIV). 
Згідно ч.3 ст.13 Закону №1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Отже, при визначенні розміру орендної плати у випадку, якщо об`єктом оренди є земельна ділянка, зокрема, комунальної власності, має враховуватися нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. 
Частинами 1, 2 ст.632 ЦК України установлено, що: ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Враховуючи, що обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є об`єктом державної чи комунальної власності, під час визначення розміру орендної плати встановлена законом, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати, що прямо відповідає положенням ч.2 ст.632 ЦК України, незалежно від того чи уклали сторони додатку угоду про внесення змін до договору. 
Договором сторони визначили розмір орендної плати рівним певному відсотку від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відомості щодо розміру якої, що змінюється, є відкритими, що дозволяє орендарю самостійно розрахувати розмір орендної плати у випадку зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки під час дії договору оренди. Орендодавець, у випадку зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності, вправі вимагати від орендаря сплати орендної плати у зміненому розмірі.
Перевіривши наведений прокурором у позовній заяві розрахунок нарахованої орендної плати, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, здійсненим із урахуванням часткових оплат, а також визначених Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру індексів нормативної грошової оцінки земель на відповідний рік. 
Таким чином, відповідач мав сплатити орендну плату за період з 22.01.2020 по 28.02.2026, сплачуючи її щомісячними рівномірними платежами відповідно до п.11 договору, у загальному розмірі 1 288 321,60грн, а саме за: 2020 рік - 167 235,66грн; 2021 рік - 173 775,62грн; 2022 рік - 191 153,19грн; 2023 рік - 219 826,16грн; 2024 рік - 231 037,30грн; 2025 рік - 258 761,77грн; січень-лютий 2026 - 46 531,90грн.
Враховуючи часткову сплату орендної плати на суму 962 113,74грн (з урахуванням оплати під час розгляду цієї справи), розмір боргу відповідача складає 326207,86грн (1 288 321,60-962 113,74) і доказів його оплати відповідач до прийняття рішення не надав. 
В силу ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, відповідач допустив порушення зобов`язань, не здійснивши оплату в установлений договором строк.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає заявлені вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 326 207,86грн, таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки заявлені вимоги задоволено повністю, прокурору підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача судовий збір у розмірі 3 914,49грн.
Щодо клопотання прокурора про повернення частини судового збору у розмірі 2 361,36грн то суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з поданої позовної заяви прокурором сплачено судовий збір у розмірі 6 275,86грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 20.03.2026 №533 (а.с.90).
Як визначено ч.2 ст.123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір». 
Як установлено ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
В силу ч.2 ст.7 зазначеного закону, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Зважаючи на закриття провадження у справі, яке не спричинено відмовою прокурора від позову, а є наслідком часткового задоволення відповідачем заявлених вимог добровільно на суму 196 780,48грн, частина судового збору, а саме 2 361,36грн (6275,86 - 326 207,86:100*1,5*0,8), перерахованого прокурором відповідно до платіжної інструкції від 20.03.2026 №533, підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.231, ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 196 780,48грн основного боргу закрити.
2. Позов задовольнити повністю.
3. Стягнути з Гаражного автокооперативу «Автолюбитель-2» (ідентифікаційний код 33464215; 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Лугова) на користь Фастівської міської ради (ідентифікаційний код 34446857; 08500, Київська обл., м. Фастів, пл. Соборна, буд. 1) 326 207,86грн основного боргу.
4. Стягнути з Гаражного автокооперативу «Автолюбитель-2» (ідентифікаційний код 33464215; 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Лугова) на користь Київської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909996; 01601, м. Київ, бул. Лесі Українки 27/2) 3 914,49грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.
5. Повернути Київській обласній прокуратурі (ідентифікаційний код 02909996; 01601, м. Київ, бул. Лесі Українки 27/2) з державного бюджету України (Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області; місцезнаходження - 08500, Київська обл., Фастівський р-н, м. Фастів, вул. Миру, буд. 32; ідентифікаційний код 37955989, рахунок UA708999980313181206083010001 в ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 899998) 2 361,36грн (дві тисячі триста шістдесят одна гривня тридцять шість копійок) частину судового збору, перерахованого відповідно до платіжної інструкції від 20.03.2026 №533.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 15.09.2026.

Суддя А.Р. Ейвазова