П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2382/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
22 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано вимогу ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 25.04.2025 р. за №Ф-000010020/ж10/24-13-24-04.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що суд першої інстанції передчасно ухвалив рішення у цій справі у зв`язку з можливістю касаційного перегляду рішення у справі №600/2287/25-а.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2025 р. податковим органом складено акт документальної перевірки №11684/ж5/24-13-24-04/ НОМЕР_1 . У вказаному акті зафіксовано порушення, зокрема, п. 2 ст. 7 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 07.07.2010 р. та Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, внаслідок чого донараховано єдиний внесок за липень 2024 р. в сумі 24640 гривень. (а.с. 53-101).
25.04.2025 р. податковим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-000010020/ж10/24-13-24-04 на загальну суму 27104 гривень. (а.с. 6).
Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. (надалі - ПК України).
Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 р. №2464 (далі – Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування
Згідно з п.1 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Судом першої інстанції встановлено, що у 2024 році (за період з 01.07.2024р. по 01.08.2024р.) сума мінімального страхового внеску складала 1760 гривень.
Як підтверджується даними акту документальної позапланової перевірки позивач була зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності 25.03.2024 року. За період з 01.04.2024р. по 25.07.2024р. позивач оподатковував одержані доходи від провадження діяльності та здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, платник податку II група. За 2024 рік позивачем сплачено єдиного внеску самозайнятої особи в сумі 13326,66 грн, що підтверджується актом перевірки.
Таким чином, як вбачається з наявного у матеріалах справи акту перевірки ОСОБА_1 , як платник єдиного податку на II групі оподаткування, відповідно до вимог Закону № 2464VI в 2024 році сплатила єдиний внесок.
Поряд із цим, за висновком податкового органу позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (II група) за 2024 рік отримала дохід в сумі на загальну суму 9962552,03 грн., який перевищує зазначений платником дохід у декларації за 2024р. Саме на підставі таких висновків відповідач визначив, що позивачем було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування в 2024 році, що стало підставою для прийняття оскаржуваної вимоги.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. Водночас, відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вимоги Головного управління ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-000010020/ж10/24-13-24-04 від 25.04.2025, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для прийняття оскаржуваної вимоги стало визначення контролюючим органом позивачу додаткового зобов`язання зі сплати єдиного внеску у зв`язку із висновком про перевищення нею граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи у 2024 році.
Разом з тим, такі висновки контролюючого органу були предметом дослідження у справі №600/2287/25-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0000010022/ж10/24-13-24-04 від 25.04.2025.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.09.2025 у справі №600/2287/25-а, яке набрало законної сили 02.12.2025 відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, встановлено, що контролюючим органом при визначенні доходу позивача було допущено подвійне врахування одних і тих самих сум, а також безпідставно включено до складу доходу кошти, які фактично були переміщенням власних коштів між рахунками позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно врахував обставини, встановлені судовим рішенням у справі №600/2287/25-а, оскільки спірні правовідносини у цій справі безпосередньо пов`язані з висновками контролюючого органу щодо визначення доходу позивача за 2024 рік та саме на підставі таких висновків було сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції передчасно ухвалив рішення у цій справі у зв`язку з можливістю касаційного перегляду рішення у справі №600/2287/25-а, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Сам факт подання касаційної скарги на судове рішення, яке набрало законної сили, не є підставою для неврахування встановлених ним обставин та не позбавляє таке рішення преюдиційного значення у розумінні частини четвертої статті 78 КАС України.
При цьому відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Отже, з моменту набрання законної сили рішення у справі №600/2287/25-а є обов`язковим до виконання та підлягає врахуванню судами при вирішенні інших справ за наявності передбачених законом умов.
Посилання апелянта на необхідність очікування результатів касаційного розгляду справи №600/2287/25-а також є безпідставним, оскільки положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають автоматичного зупинення розгляду справи лише з підстави подання касаційної скарги на рішення, яке набрало законної сили.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 237 КАС України поновлення провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення, означає продовження розгляду справи зі стадії, на якій його було зупинено. Разом із тим, після поновлення провадження суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та врахувавши преюдиційні обставини, мав право ухвалити рішення за результатами розгляду справи по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не обмежив право відповідача на оскарження судових рішень та не порушив принцип забезпечення права на касаційний перегляд справи, оскільки можливість подання касаційної скарги не є перешкодою для вирішення інших пов`язаних справ після набрання судовим рішенням законної сили.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на момент апеляційного перегляду цієї справи обставини щодо подальшого руху справи №600/2287/25-а вже є остаточно визначеними.
Так, ухвалою Верховного Суду від 03.03.2026 у справі №600/2287/25-а відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі №600/2287/25-а.
Таким чином, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.09.2025 у справі №600/2287/25-а та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025, якою вказане рішення залишено без змін, набрали законної сили та є такими, що не підлягають подальшому перегляду у касаційному порядку.
Відтак, посилання апелянта на подання касаційної скарги та необхідність очікування результатів її розгляду не лише є необґрунтованими, але й втратили актуальність, оскільки касаційний перегляд рішення у справі №600/2287/25-а не відбувся у зв`язку з відмовою Верховного Суду у відкритті касаційного провадження.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність преюдиційного значення обставин, встановлених у справі №600/2287/25-а, є правильними та такими, що відповідають положенням частини четвертої статті 78 КАС України.
Вищенаведене свідчить про те, що оскаржувана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Відтак, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди відповідача з правовою оцінкою суду щодо встановлених обставин та не містять посилань на нові докази чи обставини, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий | | | Полотнянко Ю.П.
Судді | | | Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.