Справа № 420/38970/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 29 жовтня 2025 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (з 01 грудня 2015 року по 09 лютого 2020 року) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 29 жовтня 2025 року компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (з 01 грудня 2015 року до 09 лютого 2020 року) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 28 липня 2015 року до 09 лютого 2020 року він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі №420/16442/25 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення та відповідача зобов`язано нарахувати і виплатити цю індексацію.
Позивач вказує, що заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 09 лютого 2020 року відповідач виплатив лише 29 жовтня 2025 року, а компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати цього доходу не нарахував та не виплатив.
Позивач наполягає, що право на компенсацію втрати частини доходів особа набуває незалежно від того, чи були відповідні суми попередньо нараховані, та незалежно від порядку і підстав їх нарахування - добровільно самим органом чи на виконання судового рішення, а тому компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати доходу, тобто з 01 грудня 2015 року до дня фактичної виплати - 29 жовтня 2025 року. На обґрунтування цієї позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №816/379/16, від 30 вересня 2020 року у справі №280/676/19, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 та від 13 вересня 2021 року у справі №639/3140/17.
Позивач також зазначає, що 01 листопада 2025 року він звернувся до відповідача, однак виплату компенсації відповідач не здійснив.
Процесуальні дії у справі
Суд ухвалою від 25 листопада 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача докази проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , інформацію про наявність у відповідача статусу розпорядника бюджетних коштів або про перебування на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, а також докази виплати позивачу індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі №420/16442/25.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач одержав в електронний кабінет 25 листопада 2025 року, що підтверджує довідка Одеського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа, сформована 26 листопада 2025 року.
Відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався; відзив на позовну заяву до суду не надходив. Витребувані ухвалою суду від 25 листопада 2025 року докази відповідач до суду не подав.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі №420/16442/25, яке набрало законної сили 01 вересня 2025 року, суд визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року та зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити цю індексацію із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін. Визнав протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до 09 лютого 2020 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та зобов`язав відповідача здійснити перерахунок і доплату цієї індексації за період з 01 березня 2018 року до 09 лютого 2020 року, виходячи з фіксованої величини 4458,33 грн, у загальній сумі 103879,09 грн.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, підписаною головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу, наданою позивачу листом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15 листопада 2025 року №10/ЗПІ-25/26, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/16442/25 позивачу проведено перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 09.02.2020 на суму 183664,31 грн. Загальна сума нарахування становить 216723,89 грн, компенсовано та утримано податок на доходи фізичних осіб 33059,58 грн, утримано військовий збір 9183,22 грн, перераховано в банк 174481,09 грн.
За цією ж довідкою, компенсація втрати частини доходів у зв`язку за порушення строків виплати зазначених сум позивачу не нараховувалась.
Відповідно до наданої позивачем копії банківського повідомлення про зарахування коштів, 29 жовтня 2025 року на його рахунок зараховано 174481,09 грн. У призначенні платежу зазначено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/16442/25 та період « 01.12.15-09.02.20».
Згідно з інформаційним запитом ОСОБА_1 від 01 листопада 2025 року, поданим у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач просив відповідача надати повний розрахунок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі №420/16442/25. Цей запит відповідач зареєстрував за №ЗПІ-25 від 12 листопада 2025 року та розглянув, надіславши позивачу зазначену вище довідку.
Крім того, 01 листопада 2025 року позивач подав відповідачу заяву про добровільну виплату середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби та про надання повного розрахунку виплати, здійсненої 29 жовтня 2025 року. Вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходу ця заява не містить.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до абзацу другого пункту 3 цієї статті, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За частиною другою цієї статті, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Статтею 3 Закону №2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 Закону №2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Абзацом третім статті 6 Закону №2050-III передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №159 постановою від 21.02.2001 №159 з метою реалізації Закону №2050-III та визначив цим Порядком механізм проведення компенсації. Суд застосовує цей акт, оскільки уповноважений орган видав його в межах своєї компетенції на виконання прямого припису Закону №2050-III і цьому Закону він не суперечить.
Пунктом 1 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Пункт 3 Порядку №159 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (редакція від 03.02.2012, яка діяла до 04 березня 2020 року), передбачав, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2021 №355 Кабінет Міністрів України виключив з абзацу першого пункту 3 Порядку №159 слова «разом із сумою індексації» та доповнив цей пункт окремим абзацом «сума індексації грошових доходів громадян».
Наведені норми Порядку №159 суд наводить у двох редакціях, оскільки строк виплати спірного доходу настав у 2015-2020 роках, а обов`язок виплатити компенсацію за статтею 4 Закону №2050-III і пунктом 5 Порядку №159 виник у місяці виплати заборгованості, тобто у жовтні 2025 року; в обох редакціях суми індексації грошового забезпечення належать до доходів, що підлягають компенсації.
Згідно з пунктом 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Пунктом 5 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 04 вересня 2025 року у справі №420/16557/24 Верховний Суд зазначив: «Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 13 січня 2020 року в справі №803/203/17, від 14 травня 2020 року у справі № 816/379/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 280/676/19, від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року в справі №240/6583/20, від 05 липня 2022 року в справі №420/7633/20, від 29 березня 2023 року в справі №120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року в справах №400/5837/23, №240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року в справі №280/5397/19, від 18 грудня 2024 року в справі №755/15005/23 та багатьох інших досліджував питання правової природи компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та умов її здійснення.
В указаних постановах Верховний Суд зазначав, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат».
У цій самій постанові Верховний Суд вказав: «Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені».
Щодо періоду, за який нараховується компенсація, Верховний Суд у тій самій постанові зазначив: «Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нараховується за весь період невиплати доходу, включно з днем фактичної виплати».
Ці висновки залишаються актуальними: у постанові від 02 липня 2026 року у справі №420/17627/24 Верховний Суд відтворив їх та зазначив: «У постанові від 04 вересня 2025 року у справі № 420/16557/24 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати нараховується за весь період невиплати доходу, включно з днем фактичної виплати».
Застосовуючи наведені норми та висновки до встановлених обставин, суд зазначає таке.
Невиплаченим доходом позивача є суми індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 09 лютого 2020 року. Індексація грошового забезпечення є його складовою та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті щомісяця; разового характеру цей дохід не має, а тому він належить до доходів, компенсації яких вимагають стаття 2 Закону №2050-III та пункт 3 Порядку №159.
Строк виплати цього доходу настав у кожному з місяців періоду з грудня 2015 року до лютого 2020 року, а фактично його виплачено 29 жовтня 2025 року. 
Отже, затримка виплати становить більш ніж один календарний місяць, чим виконано умову, визначену статтею 2 Закону №2050-III та пунктом 2 Порядку №159.
Відповідач є військовою частиною, тобто установою, що фінансується з бюджету, а тому за статтею 6 Закону №2050-III та пунктом 7 Порядку №159 саме на нього покладено обов`язок виплатити компенсацію за рахунок коштів відповідного бюджету.
За статтею 4 Закону №2050-III і пунктом 5 Порядку №159, суму компенсації відповідач мав нарахувати та виплатити в тому самому місяці, у якому виплатив заборгованість, тобто в жовтні 2025 року. Довідка Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення суду у справі №420/16442/25 нарахування компенсації не містить, а іншого відповідач суду не довів. 
Отже, обов`язок, установлений статтею 4 Закону №2050-III, відповідач не виконав, і його бездіяльність щодо ненарахування та невиплати компенсації є протиправною.
Суд наголошує, що обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію виникає в силу прямого припису статті 4 Закону №2050-III і не залежить від звернення особи із заявою: невиплата компенсації в місяці виплати заборгованості сама по собі є порушенням цього припису. Тому обставина, що заява позивача від 01 листопада 2025 року вимоги про виплату компенсації не містила, на висновок суду не впливає.
Визначаючи період, за який підлягає нарахуванню компенсація, суд виходить з такого.
Стаття 3 Закону №2050-III прив`язує індекс інфляції до періоду невиплати доходу, а абзац другий пункту 4 Порядку №159 - до періоду невиплати грошового доходу. Періодом невиплати є час від настання строку виплати доходу за відповідний місяць до дня його фактичної виплати.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року у справі №420/16442/25 не створило для позивача нового права та не встановило нового строку виплати: цим рішенням суд констатував протиправність бездіяльності відповідача, яка тривала з 01 грудня 2015 року, та зобов`язав усунути її наслідки. Обов`язок виплатити індексацію грошового забезпечення існував у кожному з місяців періоду з грудня 2015 року до лютого 2020 року, а не з дати ухвалення чи набрання законної сили цим рішенням.
За таких обставин, компенсація підлягає нарахуванню за весь період невиплати доходу - з 01 грудня 2015 року до 29 жовтня 2025 року включно, тобто до дня фактичної виплати заборгованості включно, як того вимагають наведені вище висновки Верховного Суду.
Суд зазначає, що тлумачення, за яким затримка виплати почалася лише з набранням законної сили рішенням у справі №420/16442/25, суперечить статті 3 Закону №2050-III, яка пов`язує обчислення компенсації з періодом невиплати доходу, а не з періодом невиконання судового рішення.
Суд враховує наведені позивачем висновки Верховного Суду про те, що право на компенсацію особа набуває незалежно від попереднього нарахування відповідних сум. Той самий висновок Верховний Суд відтворив у постанові від 04 вересня 2025 року у справі №420/16557/24, повний текст якої суд дослідив, а тому в цьому рішенні суд наводить його за зазначеною постановою.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідач - суб`єкт владних повноважень - відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, про поважні причини неподання суд не повідомив. Згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд не вважає за можливе кваліфікувати таке неподання як визнання позову та вирішує справу по суті на підставі наявних доказів.
Відповідач також не подав витребувані ухвалою суду від 25 листопада 2025 року докази і поважних причин їх ненадання не повідомив, а тому суд відповідно до частини шостої статті 77 КАС України вирішує справу на підставі наявних доказів і виходить з того, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності.
За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач, виплативши 29 жовтня 2025 року заборгованість з індексації грошового забезпечення за 2015-2020 роки та не нарахувавши й не виплативши разом з нею компенсацію втрати частини доходів, позбавив позивача права на відшкодування знецінення цього доходу, гарантованого статтями 1-4 Закону №2050-III, чим допустив протиправну бездіяльність. 
Суд оцінив усі доводи, що мають істотне значення для вирішення спору, та навів мотиви, з яких дійшов висновків у цій справі, як того вимагає стаття 242 КАС України. Інші доводи учасників справи є тотожними за змістом тим, яким суд надав оцінку в цьому рішенні, а тому не спростовують наведених висновків суду.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є протиправною, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Судові витрати за правилами статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 77, 78, 90, 139, 159, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 29 жовтня 2025 року включно компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року до 09 лютого 2020 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року до 29 жовтня 2025 року включно компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (за період з 01 грудня 2015 року до 09 лютого 2020 року) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Суддя Д.А. БАБЕНКО