22.07.2026 
ЄУН №337/4709/26
Провадження №2-о/337/178/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.
за участю секретаря Роман Д.В. 
розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту смерті,
 
в с т а н о в и в:
 
Заявниця ОСОБА_1  через систему «Електронний суд» звернулася до судуіз заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Токмака Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Токмак Пологівського району Запорізької області України. 
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати, ОСОБА_2 , померла у віці 86 років у місті Токмак Пологівського району Запорізької області. Вказаний населений пункт згідно з Наказом Мінреінтеграції перебуває в переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. У серпні 2022 року вона вимушено виїхала з окупованого міста Токмак до м. Запоріжжя, де зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа. Її літня мати відмовилася виїжджати з нею через стан здоров`я та вік, залишившись у м. Токмак самотньою. Як їй стало відомо від сусідів та сторонніх осіб, які безпосередньо здійснювали поховання, орієнтовною причиною смерті стало падіння матері вдома, внаслідок чого вона кілька днів перебувала без свідомості за відсутності будь-якої медичної допомоги, на тлі хронічної серцевої недостатності та кардіосклерозу. Похованням її матері займалися сторонні особи, які залишилися в окупації. Через відсутність регулярного зв`язку та перебування міста в окупації, отримати будь-які «офіційні» документи, видані окупаційною владою у грудні 2025 року, не уявлялося можливим, і таких документів вона не має. Проте факт смерті та поховання ОСОБА_2 підтверджується надісланими їй очевидцями фото- та відеоматеріалами з місця поховання. Наразі вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть державного зразка в органах ДРАЦС України у позасудовому порядку, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території, а будь-які медичні документи про смерть українського зразка відсутні. Встановлення факту смерті їй необхідно для реалізації особистих немайнових та майнових прав, зокрема для отримання свідоцтва про смерть державного зразка та подальшого оформлення спадщини.
Ухвалою судді від 21.07.2026 року у справі відкрито окреме провадження і призначено до відкритого судового розгляду.
Заявниця у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить заяву задовольнити. 
 
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.
 
Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.01.1968 року, копією свідоцтва про одруження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 20.01.2005 року.
Відповідно до довідки №2327-5002969333 від 22.09.2023 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
На підтвердження факту смерті заявниця надала докази: лише дві фотографії могили, на яких відображено могильний хрест із нечітким зазначенням ПІБ та дат, а також одну фотографію із зображенням людини у труні. Також з наданих суду доказів не можливо встановити місце та дату смерті.
Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.
Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.
Такий висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 753/8033/22.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 квітня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина у певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Правова оцінка документів, поданих заявницею на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема двома фотографіями могили та однією фотографією людини в труні, надається судом в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України у порядку ст.317 ЦПК.
Також, з правового висновку сформованого Верховним Судом у постанові від 12.05.2021 року у справі № 220/1582/20 щодо використання в процесі доказування документів, виданих (посвідчених) на непідконтрольних територіях вбачається, що встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням інформації яка міститься у документах, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.
Крім того, у постанові від 20.12.2018 року у справі № 707/1607/16-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що посилання заявника на застосування «намібійського винятку» не дає підстав для висновку, що факт смерті може підтверджуватися лише документами, виданими органами на непідконтрольній території України. Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованої території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо. Розгляд судових справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних, а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Отже, долучені заявницею до заяви дві фотокопії фотографії могили та фотографії людини у труні, суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, які можуть підтвердити відповідний факт про встановлення якого просить заявниця, проте самі по собі такі документи не можуть оцінюватись судом як належні, допустимі та достовірні докази, при цьому заявницею інших доказів до заяви не долучено.
Крім того, із системного аналізу положень ст. 317 ЦПК України вбачається, що в даній категорії справ доказуванню підлягають також обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час і за певних обставин, натомість доказів на підтвердження обставин смерті ОСОБА_2 , заявницею не надано.
Суд, оцінивши належність та допустимість доказів в їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки заявницею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_2 .
Суд враховує, що встановлення судом факту смерті особи спричиняє невідворотні та суттєві наслідки правового характеру: кримінальні провадження за підозрою чи за обвинуваченням відносно особи закриваються (п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України), цивільна правоздатність фізичної особи припиняється (ч. 4 ст. 25 ЦК України), представництво за довіреностями, виданими від імені особи, припиняється (п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України), відкривається спадщина після смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України), тощо.
При цьому, встановлення судом факту смерті на тимчасово окупованій території, за відсутності належних документів щодо медичного факту смерті, виданих медичними установами України, має здійснюватися судом із особливою ретельністю та уважністю, тобто із дослідженням всіх доказів, які мають значення для встановлення істини у справі в їх сукупності та взаємозв`язку (письмові докази, показання свідків, тощо).
Відповідно до ч. 8 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
За відсутності документів, що можуть підтвердити смерть та/або поховання особи, а також за відсутності показань свідків, суд позбавлений можливості перевірити відповідність дійсним обставинам справи тих відомостей, які відображені у документах наданими заявницею, та достовірно встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території, усунувши всі сумніви та припущення щодо такого факту.
Розгляд судових справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних, а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Суд, оцінивши належність та допустимість доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заявницею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 18, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 315, 317 ЦПК України, 
У Х В А Л И В: 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Токмака Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Токмак Пологівського району Запорізької області України. - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: І.Г.Кучерук