25.08.2026 Провадження по справі № 2/940/731/26 
Справа № 940/1048/26

РІШЕННЯ
Іменем України

25 серпня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.
позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності на майно,
встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що згідно із записом в погосподарській книзі №1 Денихівської сільської ради № 00-38-1 за ОСОБА_1 рахується житловий будинок з господарськими будівлями, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою № 40 від 07.04.2023, виданою виконавчим комітетом Тетіївської міської ради.
Водночас відповідно до інформаційної довідки № 90 від 28.02.2023 зазначений житловий будинок за позивачкою не зареєстрований.
Для проведення реєстрації права власності 16.07.2025 позивачка звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Тетіївської міської ради. За результатами розгляду заяви рішенням № 80059596 від 24.07.2025 відмовлено в проведенні реєстраційних дій, так як подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.
27.05.2026 позивачка повторно, для проведення реєстрації житлового будинку, звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Тетіївської міської ради. За результатами розгляду заяви, рішенням № 85183012 від 04.06.2026, відмовлено в проведенні реєстраційних дій, так як подані документи не відповідають вимогам, встановленим ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема не подано документ, що посвідчує право власності чи право користування на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Надати вказані документи позивачка не має можливості, оскільки житловий будинок знаходиться на земельній ділянці комунальної власності. 
За вказаних обставин, позивачка ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх порушених прав до суду.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.06.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Тетіївської міської ради у підготовче засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначено, що Тетіївська міська рада визнає позов у повному обсязі. Водночас просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до виписки № 40 від 07.04.2023, виданою Денихівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради, згідно запису в погосподарській книзі №1 Денихівської сільської ради під № 00-38-1 за ОСОБА_1 рахується житловий будинок (1951 року забудови) з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями розташований на приватизованій (комунальної форми власності) земельній ділянці площею 0,42 га.
Водночас, згідно з інформаційною довідкою, виданою комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 28.02.2023 № 90, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 в БТІ не зареєстровано.
На зазначений житловий будинок позивачка замовила технічний паспорт, який був виготовлений 24.01.2023 комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
Для проведення реєстрації права власності 16.07.2025 позивачка звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80059596 від 24.07.2025, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 відмовила в проведенні реєстраційних дій за заявою позивачки, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
27.05.2026 позивачка повторно звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Тетіївської міської ради.
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 85183012 від 04.06.2026, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 відмовила в проведенні реєстраційних дій за заявою позивачки, оскільки подані документи не відповідають вимогам, встановленим ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема не подано документ, що посвідчує право власності чи право користування на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Позивачка ОСОБА_1 надати вказані документи не має можливості, оскільки житловий будинок знаходиться на земельній ділянці комунальної власності. 
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. 
Відтак, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Відповідно до підпункту 5 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрема безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам, розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, беручи до уваги визнання відповідачем позову, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що відсутність у позивачки ОСОБА_1 документа, що посвідчує право власності чи право користування на земельну ділянку під житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не позбавляє її права набути права власності на вказаний будинок, втім в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості оформити належним чином це право, тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 16, 316, 317, 321, 328, 392 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81, 247, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду: 02 вересня 2026 року.

Суддя           С.В.МАНДЗЮК