Справа № 204/5878/26 
Провадження № 2/204/3935/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді      Черкез Д.Л., 
за участю секретаря судового засідання    Ярошенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування,- 

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , в якій просила: визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила, що позивач є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 54,6 м. кв., житловою площею 31,7 м. кв. На день смерті ОСОБА_3 разом із спадкодавцем були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син позивача) та позивач. 29 квітня 2026 року позивач звернулася до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу з державною реєстрацією права власності померлого та відсутністю завіреної в установленому порядку копії примірника. Оригінал Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 27 січня 1999 року було втрачено за життя спадкодавця. Звернувшись до Департаменту житлового господарства ДМР за отриманням дубліката правовстановлюючого документа позивач 08 квітня 2026 року отримала відповідь-відмову за № 3/12-8142 щодо оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки заяв та звернень від співвласника 1/3 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не надходило, не були надані документи згідно з переліком, зазначеним у рішенні виконкому міської ради від 20 грудня 2001 року «Про порядок оформлення і видачі дублікатів свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), отриманих при приватизації державного житлового фонду» (зі змінами та доповненнями). Співвласник квартири ОСОБА_2 відмовляється подати заяву до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з причини перешкоджання позивачу користуватися 2/3 частиною вказаної квартири, на підставі чого позивач змушена звернутися до суду за захистом житлових та спадкових прав. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.
06 липня 2026 року від представника відповідача – ОСОБА_4 до суду надійшли пояснення по справі, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку здійснюється в разі існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою від 29 квітня 2026 року державного нотаріуса Другої дніпровської нотаріальної контори Матвієнко В.І. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на частку спадкового майна. Доказів оскарження даної постанови нотаріуса до матеріалів справи позивачем не надано. Представник відповідача зазначила, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Стосовно другої вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , Дніпровська міська рада вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи міститься копія довідки № 3570 від 12 лютого 2026 року Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якої в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 містяться відомості про право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а отже право власності на частку у вищезазначеному нерухомому майні за позивачем є наявним. Водночас зазначає, що посилання позивача на відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у видачі дублікату свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08 квітня 2026 через неподання всіма співвласниками квартири АДРЕСА_1 – не є підставою для задоволення позовних вимог. Звертає увагу, що Дніпровською міською радою, як юридичною особою, як органом місцевого самоврядування не було порушено інтересів позивача, тому вважають, що позов до Дніпровської міської ради подано передчасно. Водночас представник відповідача зазначив, що до позовної заяви не надано будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо родинних стосунків позивача зі спадкодавцем (а.с. 66-68).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник позивача – Кіреєв В.Г. надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 101).
Відповідач Дніпровська міська рада в судове засідання не з`явилась, представник відповідача – Дика Н.В. надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача (а.с. 75-76).
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3570 від 27 березня 2026 року на запит державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язків завідувача Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Вікторії Матвієнко вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , містяться відомості про право спільної сумісної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документа) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1999 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження № 8/55-99, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записане в реєстрову книгу № 412п за реєстровим № 164-106 (а.с. 22). 
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною 1 ст. 357 ЦКУ визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Оскільки розмір часток співвласників квартири не визначений, суд приходить до висновку, що частки  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рівними і кожному з них належала 1/3 частка квартири у праві спільної власності на неї.
У цій же квартирі ОСОБА_1 зареєстрована з 15 травня 1990 року, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 04 листопада 1997 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 6-7). 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 29 квітня 2026 року, вбачається, що вказана квартира загальною площею 54,6 кв.м, житловою площею 31,7 кв.м, розташована на 5 поверсі та складається з наступних приміщень: 1 - коридор, 2 - туалет, 3 - вання, 4 - кухня, 5 - житлова, 6 - житлова, 7 – житлова, 8 - лоджія (а.с. 10-18).
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 був втрачений за життя її спадкодавця, а отримання дублікату свідоцтва про право власності на теперішній час є неможливим, що позбавляє її можливості підтвердити своє право власності на квартиру та розпорядитись своєю власністю на власний розсуд.
Так, судом встановлено, що 07 квітня 2026 року ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зверталась до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою щодо оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Однак, листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-8150 від 08 квітня 2026 року (а.с. 20) ОСОБА_7 було повідомлено про те, що за архівними даними приватизаційних справ департаменту, розпорядженням органу приватизації від 27 січня 1999 року № 8/55-99 квартиру АДРЕСА_1 , передано у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Порядок оформлення і видачі дублікатів свідоцтв про право власності на квартиру (будинок), отриманих при приватизації державного житлового фонду, затверджений рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 грудня 2001 року № 3266 «Про порядок оформлення і видачі дублікатів свідоцтв про право власності на квартиру (будинок), отриманих при приватизації державного житлового фонду» (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок). Відповідно до п. 1 Порядку, у разі втрати (викрадення, пошкодження тощо) оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, до директора департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з відповідною заявою звертаються особисто всі повнолітні власники (співвласники) квартири. Особистий підпис кожного співвласника засвідчується спеціалістом відділу. У зв`язку з тим, що заяв та звернень від співвласника 1/3 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , не надходило, не були надані документи згідно з переліком, зазначеним у рішенні виконкому міської ради від 20 грудня 2001 року «Про порядок оформлення і видачі дублікатів свідоцтв про право власності на квартиру (будинок), отриманих при приватизації державного житлового фонду» (зі змінами та доповненнями), у департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради відсутні правові підстави щодо оформлення та надання дубліката свідоцтва про право власності на квартиру за вищевказаною адресою.
У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав на нерухоме майно, посилаючись на статтю 392 ЦК України, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
У частині 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , однак втратила правовстановлюючий документ, який засвідчував її частку права власності на вказану квартиру, та не має можливості отримати дублікат такого правовстановлюючого документу.
Відсутність документу, що засвідчує право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 , позбавляє позивача змоги підтвердити своє право власності на дану квартиру та можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. 
З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 04 лютого 2026 року, актовий запис № 2008 (а.с. 59). Батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно 25 вересня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану місті Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1702 (а.с. 54).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина 1 статті 1296 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
У частині 1 статті 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач  ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що позивач  ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування, оскільки померлий спадкодавець доводився позивачу батьком. 
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
26 листопада 2018 року до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом за № 1563 звернулась ОСОБА_1 , в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті якого залишилась спадщина: все належне йому майно, яке вона приймає. Також зазначила, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає (а.с. 53).
На підставі заяви ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 670/2018 до майна померлого  ОСОБА_3 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 52-65).
Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
В подальшому, 29 квітня 2026 року  ОСОБА_1  звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за № 140, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 , на день смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 64).
Однак, державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. 29 квітня 2026 року  ОСОБА_1  було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька  ОСОБА_3  на частку квартири, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_1 не надала оригінал Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження № 8/55-99, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записане в реєстрову книгу № 412п за реєстровим № 164-106 (а.с.65). 
У зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_1 з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , але у встановленому законом порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене нерухоме майно, суд приходить до переконання, що право позивача ОСОБА_1 на спадкування спірної частини квартири підлягає захисту в судовому порядку.
Інших спадкоємців крім позивача ОСОБА_1 , які прийняли у встановленому законом порядку та строк спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом не встановлено. 
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.
Оцінюючи у сукупності усі інші докази та аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими та безпідставними.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В: 

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_5 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез