ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м. _Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.09.2026 | Справа № 910/1191/22

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "Уктрансгаз" 
до Акціонерного товариства "Київгаз" 
про стягнення збитків у розмірі 366 555,36 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2022 року Акціонерне товариство "Уктрансгаз" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Київгаз" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення збитків у розмірі 366 555,36 грн.
Подана позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відсутні.
Ухвалою суду від 01.02.2022 відкрито провадження в справі № 910/1191/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, були визначені процесуальні строки для вчинення сторонами процесуальних дій.
21.02.2022 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від АТ «Київгаз» до суду була подана заява із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
23.02.2022 до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від АТ «Київгаз» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що останній, застосовуючи до КП «Київтеплоенерго» змінний режим нарахування спожитих обсягів природного газу, діяв у межах законодавства, відповідно до положень Кодексу ГТС, Кодексу ГРС, Правил обліку природного газу та умов договору розподілу природного газу; АТ «Київгаз» не несе відповідальності за роботу комерційного ВОГ. Відповідальність за належну експлуатацію та забезпечення належного технічного стану комерційного ВОГ та його складових (зокрема ЗВТ) несе безпосередньо власник комерційного ВОГ (КП «Київтеплоенерго»); відповідач не зобов`язаний додатково закуповувати об`єми природного газу, що були донараховані споживачу за позаштатний режим роботи комерційного ВОГ. Обсяги природного газу, що були розраховані Оператором ГРМ, у зв`язку з позаштатним режимом роботи комерційного ВОГ були фактично спожиті КП «Київтеплоенерго» у власних цілях. Ні у судовій справі № 910/4560/19, ні у справі № 910/13532/20 не були досліджені обставини загального споживання природного газу КП «Київтеплоенерго» в листопаді 2018 року, тобто обсяг природного газу, що був фактично спожитий та придбаний КП «Київтеплоенерго» у постачальників природного газу в листопаді 2018 року. Не порівнювались об`єми, оформлені КП «Київтеплоенерго» з постачальниками, з об`ємами розподіленого та протранспортованого природного газу. На переконання АТ «Київгаз» відповідач не зобов`язаний, відносити донараховані об`єми природного газу, у разі скасування акту розрахунку не облікованого об`єму природного газу, на власні ВТВ.
На спростування доводів відповідача АТ «Укртрансгаз» скерувало 18.05.2022 до суду засобами електронного листування відповідь на відзив та клопотання про здійснення розгляду справи в судовому засіданні.
Розглянувши заяву відповідача та клопотання позивача, суд дійшов висновку про наступне.
За приписами частин 1-4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).
Частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу наведених норм процесуального права, вбачається, що господарські суди, відкриваючи провадження у справі наділені певною дискрецією щодо можливості віднесення того чи іншого спору до категорії малозначних та, відповідно, здійснення судочинства у таких справах за правилами спрощеного провадження.
Водночас, згідно з частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За висновками суду, враховуючи те, що предметом спору у справі є стягнення збитків, підстави стверджувати, що спір у справі є складним, обсяги та характер доказів у справі значними у суду відсутні.
Таким чином, за висновками суду справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику представників учасників справи).
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору №1805000134 від 04.05.2018 АТ «Укртрансгаз» надавало КП «Київтеплоенерго» послуги з транспортування природного газу в тому числі в листопаді 2018 року.
Відповідно до п. 1.1 Договору транспортування газотранспортне підприємство (позивач) зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник - внести плату за надані послуги у строки та порядку, передбачені договором.
Згідно з абз. 3 п.3.1. Договору, якщо Замовник (Споживач) отримує газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства (Відповідача) про обсяги протранспортованого ним газу споживачу.
Оскільки КП «Київтеплоенерго» не є прямим споживачем, а отримує природний газ з мережі газорозподільного підприємства, акти наданих послуг з транспортування природного газу складаються за даними Оператора ГРМ, а саме АТ «Київгаз» (відповідача) (п. 3.1 Договору).
На виконання приписів п.п. 2 п.8 глави 7 Кодексу ГТС відповідач на підставі акту приймання-передачі природного газу, укладеного між оператором газорозподільної системи та Споживачем, оформив, підписав та надав позивачу зведений реєстр про фактичний обсяг розподілу природного газу в.т.ч. по КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року обсягом 266 525,491 тис. куб. м.
На підставі даних про обсяг розподіленого природного газу наданих АТ «Київгаз» в листопаді 2018 року, АТ «Укртрансгаз» склав, а КП «Київтеплоенерго» підписало акти наданих послуг з транспортування природного газу обсягом 266 525,491 тис. куб. м. на загальну суму 166 567 770,86 грн. а саме:
- Акт №11-18-1805000134 наданих послуг з транспортування природного газу магістральним газопроводами від 30.11.2018 на обсяг 202 226,007 тис. куб. м. на загальну суму 126 383 165,34 грн;
- Акт №11-18-1805000134 наданих послуг з транспортування природного газу магістральним газопроводами від 30.11.2018 на обсяг 64 299,484 тис. куб. м. на загальну суму 40 184 605,52 грн.
Вказані вище обсяги наданих послуг з транспортування природного газу саме за обсягами визначеними Відповідачем, КП «Київтеплоенерго» були сплачені АТ «Укртрансгаз».
Однак, не погоджуючись з об`ємом наданих послуг з розподілу природного газу в 2019 році КП «Київтеплоенерго» звернулось з позовом до АТ «Київгаз» про визнання протиправною та скасування застосованої АТ «Київгаз» оперативно-господарської санкції у вигляді необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в об`ємі 577,865 тис. куб. м., включену до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2018 за листопад 2018 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 910/4560/19 позов КП «Київтеплоенерго» було задоволено в повному обсязі, визнано протиправним включення АТ «Київгаз» об`єму природного газу в об`ємі 577,865 тис. куб. м., до акту приймання- передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2018 за листопад 2018 року по договору розподілу природного газу від 30.04.2018 № 295907. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019 у справі №910/4560/19 було задоволено апеляційну скаргу АТ «Київгаз», рішення суду першої інстанції від 01.08.2019 скасовано, а в задоволенні позову КП «Київтеплоенерго» відмовлено в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №910/4560/19 було скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2019, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 змінено та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Визнати недійсним акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в об`ємі 480,213 тис. куб. м., включеного до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2018 за листопад 2018 року по договору розподілу природного газу від 30.04.2018 №295907. В іншій частині відмовити.»
Верховний Суд у цій справі у постанові від 01.07.2020 зазначив, що АТ «Київгаз» здійснило безпідставне донарахування 480,213 тис. куб. м. необлікованого природного газу за період з 01.11.2018 по 05.11.2018. 
Таким чином включення до обсягу розподіленого газу для КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року АТ «Київгаз» в обсязі 480,213 тис, м. куб газу, на які, на підставі неправомірної інформації наданої АТ «Київгаз», АТ «Укртрансгаз» було включено даний обсяг природного газу до обсягу наданих послуг транспортування та відповідно сплачена вартість наданих послуг КП «Київтеплоенерго» в т.ч. і необлікований об`єм природного газу з 01.11.2018 по 05.11.2018.
Враховуючи рішення у справі №910/4560/19 та обсяг наданих послуг транспортування природного газу визначений АТ «Укртрансгаз» на підставі звітів АТ «Київгаз», з урахуванням акту необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, в 2020 році КП «Київтеплоенерго» звернулося до господарського суду з позовом до АТ «Укртрансгаз» про повернення надлишково сплачених коштів, а саме, вартості наданих послуг транспортування природного газу в об`ємі 577,865 тис. куб. м. в сумі 361 142,51 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 910/13532/20 (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 та набрало законної сили) позов КП «Київтеплоенерго» до АТ «Укртрансгаз» за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Київгаз» було задоволено частково та стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь КП «Київтеплоенерго» 361 138,76 грн. та 5 416,6 грн судового збору.
Оскільки АТ «Київгаз» надав звіти про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київгаз», між замовниками послуг транспортування (постачальниками) за листопад 2018 року, в яких зазначено недостовірну інформацію, а саме, неправомірне віднесення необлікованого (донарахованого) об`єму (витоків) природного газу на КП «Київтеплоенерго» в розмірі 577,865 тис. куб. м., це і стало підставою для задоволення позовних вимог у справі № 910/13532/20 та стягнення з АТ «Укртрансгаз».
На переконання позивача внаслідок неправомірного включення відповідачем обсягів необлікованого природного газу, який фактично був транспортований АТ «Укртрансгаз», вартість послуг транспортування яких був стягнутий з позивача у межах судового спору в справі № 910/13532/20, саме АТ «Укртрансгаз» були завдані збитки в розмірі 366 555,36 грн.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частинами першою-третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).
Судом встановлено, що діяльність Оператора ГРМ (АТ «Київгаз») з розподілу природного газу потребує витрат природного газу на виробничо-технологічні втрати та нормовані втрати самого Оператора ГРМ. Отже, позивач здійснює транспортування природного газу в т.ч. і в частині обсягів, які відповідач використовує(-ав) для своїх виробничо-технологічних втрат та витрат.
Надходження природного газу в ГРМ здійснюється в місцях її фізичного з`єднання з газотранспортною системою (п.3 розділу II Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2017 №2494 (далі - Кодекс ГРС)).
Таким чином, відповідач, як Оператор ГРМ, отримавши доступ до газотранспортної системи позивача та приймаючи на пунктах приймання-передачі (газорозподільних станціях) природний газ для розподілу, в т.ч. отримує обсяги природного газу для своїх виробничо-технологічних втрат та власних потреб, транспортування яких здійснює позивач до точки виходу з газотранспортної системи, яка одночасно є точкою входу в газорозподільну систему Відповідача.
Кодексом газорозподільних систем визначено, що з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю або постачання природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.
Абзацами 1-3 пункту 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС передбачено, що об`єм (обсяг) фактичних виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу складається з нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат, а також понаднормованих втрат природного газу, які виникають під час переміщення природного газу газорозподільною системою.
Об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.
Таким чином, оскільки споживач (КП «Київтеплоенерго») Оператора ГРМ (АТ «Київгаз») своєчасно (до виявлення порушення представником Оператора ГРМ) письмово повідомив про пошкодження ЗВТ/лічильника газу за відсутності пошкодження пломби з прихованими заходами чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу. Оператор ГРМ (АТ «Київгаз») не повинен був застосовувати процедуру розрахунку необлікованого об`єму природного газу до споживача (дана обставина встановлена судом в рішенні у справі №910/4560/19), а на виконання положень глави 6 розділу III Кодексу ГРС зобов`язаний був віднести дані обсяги необлікованого газу, що був втрачений внаслідок позаштатного режиму роботи ВОГ та витоків газу на вузлах імпульсних ліній ГРП до власних ВТВ природного газу в ГРМ.
Як вбачається з Акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 (додається) АТ «Укртрансгаз» надало послуги з транспортування природного газу АТ «Київгаз» в об`ємі 3 699,972 тис. куб. м. на загальну суму 2 312 334,50 грн.
Відповідно до рішення суду у справі № 910/4560/19 факт безпідставного включення АТ «Київгаз» необлікованого (донарахованого) об`єму газу КП «Київтеплоенерго» було встановлено в 2020 році.
Таким чином, в складений акт між АТ «Укртрансгаз» та АТ «Київгаз» від 30.11.2018 не входить обсяг ВТВ природного газу в розмірі 577,865 тис. куб. м.
У свою чергу у вересні 2020 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до АТ «Укртрансгаз» з позовом про стягнення 361 142,51 грн, сплачених за транспортування тих самих необлікованих об`ємів природного газу в розмірі 577,859 тис. м. куб., що були неправомірно донараховані АТ «Київгаз» до обсягу розподіленого газу для КП «Київтеплоенерго».
Проте вищезазначений об`єм природного газу (577,865 тис. куб. м.) був фактично та фізично протранспортований АТ «Укртрансгаз» газотранспортною системою в повному обсязі, що не заперечувалося та підтверджувалось АТ «Київгаз» у справі № 910/13532/20 (письмові пояснення третьої особи) та був переданий останньому на точці виходу з ГТС.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, з огляду па вищезазначене внаслідок порушення АТ «Київгаз» норм глави 6 розділу III Кодексу ГРС, а саме невіднесення обсягів необлікованого газу в розмірі 577,859 тис. м. куб., що був втрачений у зв`язку з позаштатним режимом роботи ВОГ та витоками газу на вузлах імпульсних ліній ГРП до власних ВТВ природного газу в ГРМ та внаслідок надання звітів про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київгаз», між замовниками послуг транспортування (постачальниками), інформація в яких не відповідала дійсності, АТ «Укртрансгаз», як Оператор ГТС був позбавлений можливості правильного визначення фактичного споживача наданих послуг з транспортування природного газу та складення актів наданих послуг транспортування споживачу КП «Київтеплоенерго», що відповідали б фактичним обставинам.
Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Відхиляючі доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову, суд зазначає, що неправомірна поведінка АТ «Київгаз», як елементу доказування наявності збитків зокрема є надання інформації (звітів про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київгаз», між замовниками послуг транспортування (постачальниками) про об`єми фактично спожитого газу споживачем (КП «Київтеплоенерго») у листопаді 2018 року, що встановлено в рішенні, яке набрало законної сили у справі № 910/4560/19, що є преюдиційною для даної справи; нездійснення відповідного коригування обсягів природного газу; порушення відповідачем норм глави 6 розділу III Кодексу ГРС, а саме у невіднесені обсягів необлікованого газу в розмірі 577,859 тис. м. куб., що був втрачений унаслідок позаштатного режиму роботи ВОГ та витоків газу на вузлах імпульсних ліній ГРП до власних ВТВ природного газу в ГРМ і, що як наслідок, позбавило Оператора ГТС (позивача) можливості правильного визначення фактичного (кінцевого) споживача наданих послуг з транспортування природного газу, віднесення вказаного об`єму газу на фактичного замовника послуг з транспортування та відповідно можливості отримання оплати за надані- послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами в розмірі 361 138,76 грн; несплата відповідачем АТ «Укртрансгаз» за надані послуги транспортування природного газу за листопад 2018 року грошових коштів в сумі 361 138,76 грн, як належний (фактичний) споживач послуг транспортування, створивши ситуацію, за якої за ці послуги оплатив неналежний споживач (КП «Київтеплоенерго») і якому на виконання рішення суду у справі №910/13532/20 позивачем було повернуто вказані вище кошти, із додатковими витратами на судовий збір.
На переконання позивача, з яким погоджується суд, вина АТ «Київгаз» полягає у невиконанні відповідача покладеного на нього обов`язку щодо віднесення обсягів необлікованого газу в розмірі 577,859 тис. м. куб., що був втрачений внаслідок позаштатного режиму роботи ВОГ та витоків газу на вузлах імпульсних ліній ГРП до власних ВТВ природного газу в ГРМ та відповідно у невиконанні Відповідачем свого обов`язку щодо оплати Позивачу як Оператору ГТС послуг з транспортування такого об`єму природного газу магістральним газопроводом.
Крім того, протиправна поведінка та вина Відповідача щодо невірного зазначення обсягів природного газу спожитого КП «Київтеплоенерго» у спірний період підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили у справі №910/4560/19, що є преюдиційною для даної справи.
При цьому, внаслідок протиправної поведінки відповідача АТ «Укртрансгаз» були складені акти наданих послуг з транспортування природного газу споживачу КП «Київтеплоенерго» від 31.10.2018 №10-18-1805000134 та від 30.11.2018 №11-18-1805000134, що не відповідали дійсності, а факт невідповідності було встановлено у справі № 910/13532/20, за результатами розгляду якої, з АТ «Укртрансгаз» було стягнуто на користь КП «Київтеплоенерго» 361 138,76 грн боргу та 5 416,60 грн судового збору.
Реальність понесених АТ «Укртрансгаз» збитків у розмірі 366 555,36 грн підтверджується сплатою КП «Київтеплоенерго» грошових коштів у зазначеній сумі згідно з платіжними дорученнями від 29.07.2021 №4675 на суму 5 416,60 грн та від 29.07.2021 №4676 на суму 361 138,76 грн, а також рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 у справі №910/13532/20, відповідно до яких з АТ «Укртрансгаз» було стягнуто на користь КП «Київтеплоенерго» 361 138,76 грн. боргу та 5 416,60 грн судового збору.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
З системного аналізу викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано підстав, з наявністю яких законодавець передбачає покладення на АТ «Київгаз» обов`язку сплатити суму збитків , а тому суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 366 555,36 грн збитків.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позову АТ «Укртрансгаз».
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73-79, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Уктрансгаз" до Акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення збитків у розмірі 366 555,36 грн задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА БОЙЧУКА, будинок 4Б; ідентифікаційний код 03346331) на користь Акціонерного товариства "Уктрансгаз" (01021, місто Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) 366 555, 36 грн збитків та 5 498,33 грн судового збору.
3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ