КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ справа №320/16620/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу 
за позовом	Керівника Солом`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)	
до   третя особа	Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В.Громашевського Національної академії медичних наук України  Національна академія медичних наук України	
про	визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Керівник Солом`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом доДержавної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В.Громашевського Національної академії медичних наук України (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна академія медичних наук України (далі - третя особа) в якому просить суд:
зобов`язати Державну установу «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» (код ЄДРПОУ 02011947, вул. Амосова Миколи, 5, м. Київ, 03038) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ 42475311, м. Київ, вул. Спаська, 12) охоронний договір на об`єкт культурної спадщини Будинок інституту епідеміології, мікробіології, паразитології та інфекційних захворювань по вул. Амосова Миколи, 5 у Солом`янському районі міста Києва, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2024 № 1367).
Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначив, що, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач у порушення імперативно визначених вимог охоронного законодавства тривалий час уникає укладення охоронного договору, який би передбачав індивідуальні гарантії захисту, щодо даного обєкту культурної спадщини. З огляду на викладене беззаперечно існують підстави для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру шляхом звернення до суду із позовними вимогами зобов`язального характеру по укладенню охоронного договору на пам`ятку.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 відкрито провадження у справі №320/16620/25, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачем, 30.05.2025, через систему «Електронний Суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує з підстав того, що головний корпус (літ.Б) за адресою: вул. Амосова Миколи, 5, Солом`янський район, м. Київ, 1973 року побудови не є пам`яткою культурної спадщини, яка занесена до Державного реєстру нерухомих памяток України у м. Києві. Крім того, на балансі відповідача не обліковується будівля 1946 року будівництва.
04.06.2025, представником позивача через систему «Електронний Суд» подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримує з підстав визначених у позовній заяві та зазначає, що згідно інформації Фонду державного майна України від 02.11.2021 №10-15-25746 та витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна до даного листа, на праві оперативного управління та на балансі Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» перебуває державне майно, а саме: Головний корпус літ. Б по вул. Миколи Амосова, 5 у м. Києві (інвентарний номер 10310006) з кодом класифікації будівлі 1273.1 «Пам`ятка історії та архітектури».
09.06.2025, представником відповідача через систему «Електронний Суд» подано до суду заперечення на відповідь на відзив відповідно до якого відзив підтримує у повному обсязі з підстав викладених у ньому та звертає увагу суду на представництво прокурором інтересів держави у даній справі.
23.07.2025, представником Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через систему «Електронний Суд» подано відповідь на відзив, відповідно до якого позов підтримує та зазначає, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 30.07.1984 № 693 визначено, що на державний облік було взято Будинок інституту епідеміології, мікробіології, паразитології та інфекційних захворювань за адресою: узвіз Степн Разіна, 4 (сучасна адреса — вул. Амосова Миколи, 5). На підставі цього рішення, наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 15.03.2024 № 201, зазначений будинок, занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку історії місцевого значення.
21.08.2025, представником позивача через систему «Електронний Суд» подано клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
24.01.2026, представником позивача через систему «Електронний Суд» подано клопотання про прискорення розгляду справи.
10.04.2026, представником відповідача через систему «Електронний Суд» подано клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.
З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВС Т А Н О В И В:
На території Солом`янського району м. Києва за адресою: м.Київ, вул. Миколи Амосова, 5 знаходиться об`єкт культурної спадщини — Будинок інституту епідеміології, мікробіології, паразитології та інфекційних захворювань, в якому працював Громашевський Л.В., який наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 15.03.2024 № 201 внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятка історії місцевого значення.
Даний об`єкт культурної спадщини, як пам`ятка історії місцевого значення був внесений до Переліку об`єктів культурної спадщини міста Києва рішенням виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 30.07.1984 № 963.
Об`єкт культурної спадщини ідентифікується як Головний корпус (літ.Б) за адресою: вул. Миколи Амосова, 5, Солом`янський район, м. Київ, загальною площею 4011 кв.м. відповідно до інформації Фонду державного майна України від 02.11.2021 № 10-15-25746 та витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.12.2021 зареєстровано право державної власності на головний корпус літ «Б» загальною площею 4011 кв.м. по вул. Амосова Миколи, 5 у м. Києві. Будівля належить на праві власності державі Україна в особі Національної академії медичних наук України та перебуває на праві оперативного управління та на балансі Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України.
Листами від 06.12.2024 №5-08-2161 та від 03.12.2024 № 690, відповідач та третя особа підтвердили використання вказаної будівлі, перебування його на балансі відповідача та відсутність укладеного охоронного договору, щодо вказаної пам`ятки.
Відповідно до інформації Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), охоронний договір на вказану пам`ятку з уповноваженим органом до цього часу неукладений.
З огляду на це, Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено припис від 26.12.2024 № 786/П з вимогою укласти охоронний договір, який отримано державною установою 03.01.2025 та не виконано, договір не укладено.
Вважаючи, що відповідач по справі не вчиняє жодних дій, щодо укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.
У відповідності до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 року №1805-ІІІ(далі - Закон № 1805-ІІІ).
Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.
Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону № 1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 6 Закону № 1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: укладення охоронних договорів на пам`ятки.
Частиною першою статті 13 Закону № 1805-ІІІ, врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Згідно з підпунктом «б» частини першої статті 14 Закону № 1805-ІІІ, занесення до Реєстру пам`ятки місцевого значення здійснюється рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Частиною другою вказаної статті закріплено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Таким чином, об`єкт архітектури включається до Переліку щойно виявленого об`єкта культурної спадщини за умови, що відповідає ознакам та вимогам до об`єкту культурної спадщини для включення об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Як встановлено судом, на території Солом`янського району м. Києва за адресою: м.Київ, вул. Миколи Амосова, 5 знаходиться об`єкт культурної спадщини — Будинок інституту епідеміології, мікробіології, паразитології та інфекційних захворювань, в якому працював Громашевський Л.В., який наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 15.03.2024 № 201 внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як памятка історії місцевого значення.
Даний об`єкт культурної спадщини, як пам`ятка історії місцевого значення був внесений до Переліку об`єктів культурної спадщини міста Києва рішенням виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 30.07.1984 № 963.
Об`єкт культурної спадщини ідентифікується як Головний корпус (літ.Б) за адресою: вул. Миколи Амосова, 5, Солом`янський район, м. Київ, загальною площею 4011 кв.м. відповідно до інформації Фонду державного майна України від 02.11.2021 № 10-15-25746 та витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.12.2021 зареєстровано право державної власності на головний корпус літ «Б» загальною площею 4011 кв.м. по вул. Амосова Миколи, 5 у м. Києві. Будівля належить на праві власності державі Україна в особі Національної академії медичних наук України та перебуває на праві оперативного управління та на балансі Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України.
Крім того, відповідач визнає той факт, що Головний корпус літ.Б. за адресою: вул. Миколи Амосова, 5, Солом`янський район, м. Київ перебуває в нього на балансі. Дана інформація підтверджується витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, а тому факти викладені у відзиві не знаходять свого підтвердження.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 23 Закону № 1805-III, усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Частиною третьою статті 23 Закону № 1805-III встановлено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 № 1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.
Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Пунктом 5 Порядку № 1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Аналіз наведеного правового регулювання свідчить про те, що укладання охоронного договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Охоронний договір, що укладений на підставі статті 23 Закону № 1805-III, згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №806/1536/18, є адміністративним договором.
Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.
Такий висновок сформульований Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 826/4605/16 та від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.
Оскільки, відповідач станом на день розгляду справи не уклав охоронний договір, а відтак суд доходить висновку про бездіяльність та як наслідок, необхідність зобов`язання відповідача до вчинення відповідних дій з метою забезпечення дотримання вимог закону щодо охорони культурної спадщини.
Також у контексті оцінки доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивачем понесені судові витрати лише зі сплати судового збору, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов Керівника Солом`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задовольнити повністю.
2. Зобов`язати Державну установу «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» (код ЄДРПОУ 02011947, вул. Амосова Миколи, 5, м. Київ, 03038) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ 42475311, м. Київ, вул. Спаська, 12) охоронний договір на об`єкт культурної спадщини Будинок інституту епідеміології, мікробіології, паразитології та інфекційних захворювань по вул. Амосова Миколи, 5 у Солом`янському районі міста Києва, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2024 № 1367).
4. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.