ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/15817/25
Провадження № 33/820/560/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., розглянувши у відкритому судовому в м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
За постановою суду ОСОБА_1 25 травня 2025 року о 20 год 16 хв, рухаючись по вул. Транспортній, 43 у м. Хмельницькому Хмельницької області, керував транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.
Рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням вимог процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, оскільки не повідомив належним чином йому про час та місце розгляду справи.
Стверджує, що докази, наявні в матеріалах справи, у своїй сукупності не підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення.

Разом з тим, ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області постановлена 08 квітня 2026 року. Отже, останнім днем строку подання апеляційної скарги було 20 квітня 2026 року (з урахуванням вихідних днів). З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 19 червня 2026 року, пропустивши при цьому строк оскарження постанови на 60 днів.
Разом з цим, повний текст постанови був надісланий апелянту 05 червня 2026 року, про що свідчить супровідний лист (а.с. 15). Даних про дату отримання ним повного тексту рішення матеріали справи не містять.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений з поважних причин, а тому клопотання підлягає задоволенню, а строк на подання апеляційної скарги – поновленню.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується даними довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», у судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи з поважних причин не надіслав. 
Разом з тим, ОСОБА_1 за вказаною у апеляційній скарзі адресою направлялась судова повістка про виклик до суду з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до даних трекінгу поштового відправлення № R067213985270 від 13 липня 2026 року, вказане повідомлення було повернуто до відділення пошти у зв`язку із відсутністю одержувача за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не належить до категорії правопорушень, за якими присутність у судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29 травня 2008 року «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2006 року «Мороз та інші проти України» та інші).
У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12, адміністративне провадження № К/9901/6938/19, Верховний Суд дійшов висновку, що «сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки».
Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року у справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 18 березня 2021 року справа № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Отже, якщо судова повістка повертається до суду з причин того, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, а особа вважається повідомленою належним чином.
Крім того, незважаючи на повернення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, матеріалами справи підтверджується, що він був належним чином і своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Враховуючи, що клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а його присутність при розгляді справи цієї категорії не є обов`язковою, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність процесуальних перешкод для розгляду справи без його участі.
Таким чином, з метою запобігання зловживанню процесуальними правами особи, стосовно якої вирішується питання про її притягнення до адміністративної відповідальності, та затягуванню розгляду справи з огляду на строки накладення адміністративного стягнення, що може бути спрямоване на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що не буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів, і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема даними:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 341578 від 25 травня 2025 року, з якого вбачається, що 25 травня 2025 року о 20 год 16 хв у м. Хмельницькому по вул. Транспортній, 43 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1); 
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким підтверджується, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 4);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 12 квітня 2026 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 направлявся до КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради у зв`язку із виявленими в результаті огляду, проведеного поліцейськими, ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с. 5);
- відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля, якими підтверджується, що 25 травня 2025 року о 20 год 16 хв транспортний засіб «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Транспортній, 43 у м. Хмельницькому, був зупинений працівниками поліції. Коли працівник поліції підійшов до передніх дверей транспортного засобу, на місці водія перебував ОСОБА_1 . Поліцейський повідомив, що транспортний засіб був зупинений у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, а саме перед маневром повороту праворуч водій не увімкнув покажчик повороту. Особу ОСОБА_1 працівниками поліції було встановлено за допомогою його посвідчення водія. Під час спілкування з водієм правоохоронець виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі. Водій відмовився від проходження такого огляду. Надалі, працівник поліції попередив його, що у разі відмови щодо нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 все одно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому медичному закладі. У зв`язку з цим, поліцейським було повідомлено, що стосовно нього будуть складені матеріали про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Працівник поліції роз`яснив йому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Після складення матеріалів про адміністративне правопорушення працівник поліції повідомив, що відносно водія складено протокол за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та ознайомив із його змістом (а.с. 9).
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що вказані докази не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не повідомив його про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим порушив його право на захист, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
В матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS-повідомлення, згідно з якою ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду на 08 квітня 2026 року о 09 год 30 хв (а.с.12). 
Отже, про розгляд справи 08 квітня 2026 року ОСОБА_1 був належним чином повідомлений, однак у судове засідання місцевого суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
А тому, місцевий суд, з урахуванням факту своєчасного повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строків накладення адміністративного стягнення та на виконання вимог ст. 277 КУпАП, обґрунтовано здійснив судовий розгляд справи у його відсутності.
Крім того, останній не був позбавлений можливості надати суду письмові пояснення та заперечення по справі. 
Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на захист. 

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
З урахуванням наведеного місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким погоджується апеляційний суд. 

Адміністративне стягнення, накладене на нього в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, як того просить апелянт, відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду  Федорова Н.О.