ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року	справа № 380/20693/24	
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради код ЄДРПОУ 26056848, адреса: 79012, м. Львів, просп. Червоної Калини, буд. 66, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області код ЄДРПОУ 13814885, адреса: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії. 
Ухвалою у справі №380/20693/24 від 20.11.2024 суд роз`єднав позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в самостійні провадження, у межах цієї справи розглядаються такі позовні вимоги: 
- визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання, згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з березня 2024 року;
- поновити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 виплату допомоги на проживання, згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з березня 2024 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Зазначає, що включно до лютого 2024 року на підставі Постанови КМУ № 332 «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» отримував допомогу на проживання у розмірі 3000 грн щомісяця. Однак, починаючи з березня 2024 року виплата допомоги на проживання ВПО припинилася. У зв`язку із цим 28.08.2024 позивач звернувся із заявою до відповідача про поновлення такої виплати починаючи з 01.03.2024, однак відповідач листом фактично відмовив в поновленні виплати допомоги. Вважає таку бездіяльність протиправною, тому звернувся до суду із цим позовом.
03.02.2026 до суду від Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що 05 жовтня 2024 року Сихівським відділом соціального захисту прийнято рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання у розмірі 2000,00 грн з 01 жовтня 2023 року. У зв`язку зі змінами з 01.03.2024 до Порядку № 332, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2024 р. № 94 «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб», допомогу ОСОБА_1 було виплачено виключно до 01.03.2024. Оскільки, сім`я ОСОБА_1 не належала до категорії осіб, які мають право на її виплату відповідно до пунктів 13-1, 13-2 і 13-4 (крім абзацу четвертого пункту 13-4) цього Порядку, а тому Сихівським відділом соціального захисту не продовжено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року. Після 01.03.2024 заява від ОСОБА_1 про надання допомоги на проживання до Сихівського відділу соціального захисту не надходила. Та з невідомих відповідачу причин, позивач не скористалась цим правом. Також ОСОБА_1 не спростувала інформації щодо наявності у них підстав для призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Оскільки, ОСОБА_1 як отримувач допомоги внутрішньо переміщеним особам, не відповідає критерію пунктів 13-13-4 Порядку №332 позивач не має права на виплату допомоги внутрішньо переміщеним особам з 01 березня 2024 року.
27.02.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до рішення №51330-17833597-2023 позивачці було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам в період 01.10.2023 до 29.02.2024. В системі ІКІС Пенсійного вонду України у Львівській області в підсистемі “Звернення” звернення ОСОБА_1 з березня 2024 року щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не зареєстровано. В базі даних Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (ЄІССС) нових звернень ОСОБА_1 щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з березня 2024 року не зареєстровано. Отже, аналіз наведеного вище законодавства, дає підстави зробити висновок про те, що поновлення виплати позивачці допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не має підстав.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 21.11.2024 суддя Москаль Р.М. повернув позовну заяву ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №380/20693/24 суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 року у справі №380/20693/24 - скасував, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою від 23.01.2026 суддя Москаль Р.М. відкрив провадження в адміністративній справі.
Ухвалою від 23.01.2026 суддя Москаль Р.М. залучив Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до участі у справі як другого відповідача.
Відповідно до розпорядження Керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 № 19/р, Указу Президента України «Про призначення суддів» № 167/2026 від 24 лютого 2026 року, наказу № 52/К/ТР від 25.02.2026 «Про відрахування із штату суду ОСОБА_3 » та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 11.11.2024 № 39 (із змінами) проведено повторний автоматизований розподіл справ.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Гулику А. Г.
Ухвалою від 02.03.2026 суддя прийняв позовну заяву до розгляду.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.
Включно до лютого 2024 року на підставі Постанови КМУ № 332 «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» позивач отримував допомогу на проживання у розмірі 3000 грн щомісяця. 
Починаючи з березня 2024 року виплата допомоги на проживання ВПО припинилася. 
28.08.2024 позивач звернувся із заявою до відповідача про поновлення такої виплати починаючи з 01.03.2024, однак відповідач листом фактично відмовив в поновленні виплати допомоги.
Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керується такими мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі за текстом - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1).
На реалізацію повноважень, наданих статтею 10 Закону № 1706-VII Уряд прийняв постанову від 20 березня 2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою в т.ч. затвердив Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі – Порядок № 332). Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.
У преамбулі Постанови № 332 встановлено, що з 1 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку, затвердженого цією Постановою, продовжується автоматично на один шестимісячний період згідно з Постановою КМ № 709 від 11.07.2023. Виплата допомоги не продовжується особам, що зазначені в абзацах другому-п`ятому пункту 1 Постанови КМ № 709 від 11.07.2023.
Пунктом 5 Порядку № 332 (в редакції від 01.03.2024, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: 1) які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації; 2) у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 332 особам, які мають право на виплату допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2023 р., № 69, ст. 3990), та особам/сім`ям, які є отримувачами допомоги відповідно до цього Порядку, та особам, які отримували допомогу та відмовилися від неї та/або яких було знято з обліку як внутрішньо переміщених осіб, у разі повернення осіб до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення, та повторного взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб її виплата може бути продовжена ще на один шестимісячний період за умови їх відповідності критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1, 13-1-13-4 цього Порядку.
Пункт 13-1 Порядку № 332 передбачає, що виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично: 1) особам, які втратили працездатність, зокрема які досягли пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та отримують пенсію, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги; 2) особам з інвалідністю I чи II групи, дитині з інвалідністю віком до 18 років, дитині, хворій на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, що підтверджується документально; 3) дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа віком до 23 років, зокрема таким, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, а також батькам-вихователям і прийомним батькам.
У разі коли особі не було продовжено виплату допомоги автоматично, але вона належить до категорій осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього пункту, їй може бути призначено допомогу за заявою.
Іншим членам сім`ї виплата допомоги може бути продовжена на підставі подання заяви на призначення допомоги.
Відповідно до пункту 13-2 Порядку № 332 для отримувачів допомоги, які не підпадають під дію пункту 13-1, та які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви на осіб із складу членів сім`ї, якщо середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в такій сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 332 для призначення допомоги внутрішньо переміщена особа або уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 (далі - заява). Така заява подається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної (військової) адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради чи центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи із використанням функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості) та електронних систем Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» від від 26 січня 2024 року № 94 встановлено, що: 
- виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам продовжується автоматично з 1 лютого 2024 року на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 року закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги;
- подання заяви для продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають право на її продовження після 1 березня 2024 року відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418; 2023 р., № 69, ст. 3990), може бути здійснено з 1 лютого 2024 року;
- допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, які мають на неї право та звернулися за продовженням її виплати з особисто поданою заявою у лютому - квітні 2024 року, призначається і виплачується починаючи з 1 березня 2024 року.
Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо припинення з 01.03.2024 виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання, суд керується такими мотивами.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особо та з 2023 року перебуває на обліку у Сихівському відділі соціального захисту, до лютого 2024 року отримувала допомогу на проживання. Внаслідок зміни правового регулювання на підставі Постанови № 94 позивачу з 01.03.2024 була припинена виплата такої допомоги. Позивач 28.08.2024 звернувся до Сихівського відділу соціального захисту із заявою про поновлення йому виплати допомоги передбаченої Порядком № 332, однак отримав відповідь у формі листа із роз`ясненням, що позивачу для продовження отримання допомоги слід звернутися до Сихівського відділу соціального захисту або ЦНАПу із відповідною заявою за умови відповідності критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1, 13-1-13-4 цього Порядку № 332.
Так, порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332. Пунктами 13, 13№-134 згаданого Порядку регулюються випадки первинного призначення допомоги на проживання та автоматичного продовження виплат окремим категоріям ВПО.
У пункті 13-1 Порядку № 332 визначені окремі категорії внутрішньо переміщених осіб, яким виплата допомоги на проживання продовжується автоматично на другий шестимісячний термін (без подання заяви встановленої форми згідно Додатку 1 до Порядку № 332), зокрема особам з інвалідністю I чи II групи, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, особам пенсійного віку, розмір пенсії яких перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та інші. 
Пункт 13-2 Порядку № 332 передбачає, що для отримувачів, які не підпадають під пункт 13-1, але які перемістилися з 1 січня 2022 з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій, допомога може бути призначена на другий шестимісячний період за умови подання заяви та за умови, що середньомісячний дохід сім`ї не перевищує відповідного порогу. Зазначений пункт прямо визначає, що саме подання заяви є необхідною юридичною дією для вирішення питання про продовження виплат. 
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.02.2024 № 94 тимчасово врегульовані перехідні питання продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у 2024 році. Відповідно до цієї постанови:
- виплата допомоги автоматично продовжується лише на один місяць для осіб, у яких шестимісячний строк закінчився у січні 2024 року;
- подання заяви для продовження виплати на період після 1 березня 2024 року може бути здійснене з 1 лютого 2024 року;
- внутрішньо переміщеним особам, які мають право на таке продовження та звернулися із заявою у лютому – квітні 2024 року, допомога призначається і виплачується з 1 березня 2024 року.
З аналізу таких положень можна дійти висновку, що Постанова № 94 не розширює коло осіб, які підлягають автоматичному продовженню виплати допомоги, а лише визначає порядок і строки подання заяви для тих ВПО, які мають підстави для отримання допомоги відповідно до Порядку № 332. Тобто Постанова № 94 визначає процедуру, а пункт 13-2 – зміст умов, яким має відповідати особа.
Отже, для вирішення цього спору слід відповісти на такі два запитання: (1) чи підпадала ОСОБА_1 під категорію осіб, яким з 01.03.2024 автоматично продовжується виплата допомоги на проживання ВПО, а якщо ні, то (2) чи зверталася ОСОБА_1 після 01.03.2024 до Сихівського відділу соціального захисту із заявою встановленого зразка (Додаток 1 до Порядку № 332) про продовження йому виплати допомоги на проживання.
З наявних у матеріалах справи відомостей суд встановив, що позивач не належить до категорій внутрішньо переміщених осіб, передбачених пунктом 13 Порядку № 332, яким виплата допомоги на проживання продовжується автоматично, тому продовження виплати допомоги йому могло бути здійснене виключно за заявою, форма якої затверджена у Додатку 1 до Порядку № 332. 
Суд встановив, що із заявою встановленої форми відповідно до вимог Порядку № 332 із додатками в період лютий-квітень 2024 року позивач до відповідача не звернувся, а подав заяву довільної форми (звернення) лише у серпні 2024 року, тобто вже після спливу встановлених строків у Постанові № 94. Тому таке звернення правомірно розглянуто відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».
За таких обставин відповідач, застосувавши положення Постанови №94 та пунктів 13-1, 13-2 Порядку №332, правомірно встановив відсутність підстав для продовження виплати допомоги після завершення первинного шестимісячного періоду.
Суд зазначає, що відповідач не приймав окремого рішення про припинення виплати допомоги позивачу (припинення відбулося внаслідок прямої вказівки закону), а лише не продовжив її, оскільки не було відповідної заяви позивача, поданої у строки, встановлені Постановою № 94. 
Із системного аналізу Постанови № 94 та Порядку № 332 вбачається, що відсутність продовження виплати з 1 березня 2024 року допомоги не є «припиненням» у сенсі індивідуального акта, прийнятого відповідачем щодо позивача, а є автоматичним наслідком відсутності заяви позивача встановленої форми (з додатками), що була б підставою для прийняття рішення про продовження виплати. 
Щодо аргументів позивача про припинення йому виплати допомоги на проживання у зв`язку із наявністю у батька позивача на депозитному рахунку більше 100000 гривень, то такі є помилковими, оскільки позивач не надав жодного доказу того, що відповідач припинив виплату допомоги позивачу у зв`язку із наявністю у третіх осіб, зокрема батька позивача, депозитних коштів у розмірі 100000 грн. 
Суд звертає увагу, що відповідач у листі роз`яснив позивачу, що у разі розірвання шлюбу з матір`ю і непроживання однією сім`єю батько не входить до складу сім`ї, відповідно його майновий та фінансовий стан не враховується при визначенні підстав для отримання допомоги. 
Як вже встановив суд, підставою для припинення позивачу виплати допомоги була відсутність (неподання позивачем) у встановлений строк заяви за формою, визначеною додатком 1 до Порядку №332, а також та обставина, що позивач не належить до категорій осіб, яким допомога продовжується автоматично відповідно до пункту 13-1 Порядку № 332. Отже, цей аргумент є помилковим. 
Враховуючи викладене, суд висновує, що оскільки позивач не належав до осіб, яким допомога продовжується автоматично, а також не подав заяви встановленого зразка з відповідними документами для прийняття рішення про продовження виплати цієї допомоги, тому відповідач не мав визначених законом підстав продовжувати з 01.03.2024 виплачувати ОСОБА_1 допомогу на проживання.
Тому припинення Сихівським відділом соціального захисту виплати позивачу допомоги на проживання з березня 2024 року є правомірним, здійсненим в межах наданих повноважень, у порядку та спосіб, передбачені Порядком № 332 та Постановою № 94, а підстави для задоволення позовних вимог про поновлення виплати допомоги з 01.03.2024 відсутні.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.
V. Судові витрати
У зв`язку з відмовою у позові повністю, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
у позові ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати між сторонами не розподіляються.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович