Справа № 177/1563/26
Провадження № 2/177/1382/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
14 липня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Березюк М. В.
за участі: секретаря Бабєєва К. О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

12.05.2026 позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили суд визнати, що майно у вигляді комплексу будівель та споруд будівельного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , померлих в 2019 році, визначити що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя належну кожному окремо, у праві спільної сумісної власності подружжя по частки вказаного комплексу будівель та споруд будівельного цеху, а також встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Крім цього, просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 часток, а за ОСОБА_2 право власності на 3/8 часток, у спадковому майні, а саме комплексі будівель та споруд будівельного цеху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що доводився дідом позивачам, який був титульним власником будівельного цеху, розташованого за адресою  АДРЕСА_1 .
Вказаний комплекс набутий ОСОБА_4 ем у шлюбі з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже кожному з подружжя, за їх життя, належала шлюбна доля у вказаному майні, що була рівною.
Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її спадкоємцями були: онука ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за заповітом та за законом, оскільки її батько та син відповідно спадкодавця - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до відкриття спадщини, а також ОСОБА_4 – чоловік спадкодавця. 
Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , його спадкоємцями за законом у рівних частках є його онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – позивачі по справі. Син спадкодавця та батько ОСОБА_2 – ОСОБА_3 відмовився від спадщини на користь сина ОСОБА_2 .
У зв`язку з неможливістю встановлення обсягу спадкового майна, прийняття спадщини різними особами та не визначення часток спадкодавців у спадщині, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, рекомендував звернутися до суду. 
У зв`язку з чим, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просили його задовольнити, навівши в позові розрахунок часток у спадковому майні. 
Ухвалою суду від 14 травня 2026 року провадження у справі відкрито, витребувано докази, призначено підготовче засідання по справі, роз`яснено право на подання відзиву.
Відповідач – Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області відзив не подала. 
Ухвалою суду від 22.06.2026 підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 
В судове засідання 14.07.2026 позивачі та їх представник не прибули, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності. 
Представник відповідача до суду не прибув. Суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при розгляді справи покладалися на розсуд суду (а.с. 152).
Третя особа ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив. Матеріали справи містять заяву ОСОБА_3 , в якій він вказав про обізнаність з позовними вимогами, вони йому зрозумілі, він не заперечує проти їх задоволення (а.с. 45).
Неявка вищевказаних учасників, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з нормами ст. 223 ЦПК України.
За відсутності заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
В зв`язку з тим, що учасники правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_8 » (а.с. 7, 11) та ОСОБА_2 (а.с. 8), є онуками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідно копіями свідоцтв про народження ОСОБА_9 , про її одруження (а.с. 10-11), копією актового запису про народження ОСОБА_2 (а.с. 14), а також копіями свідоцтв синів спадкодавців та батьків позивачів – ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , батьками яких вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 13, 15).
Згідно копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , одружилися 23.12.1948 року, при цьому ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджено копіями свідоцтв про їх смерть (а.с. 10, 17).
За життя, перебуваючи в шлюбі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на комплекс будівель та споруд будівельного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: «А-1» АПК загальною площею 159,9 кв.м., «Б» складська будівля площею основи 43 кв.м., «В» складська будівля площею основи 143,2 кв.м., «Г» складська будівля площею основи 153,5 кв.м., «Д» складська будівля площею основи 79,5 кв.м., «Е» складська будівля площею основи 788,5 кв.м., «Ж» складська будівля площею основи 106,4 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.01.2012 (а.с. 19), витягом про державну реєстрацію прав від 09.02.2012 № 33130392 (а.с. 20). Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.02.2012 (а.с. 19). Право власності виникло на підставі рішення Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 125-VIII/VI-ср від 30.12.2011 (а.с. 21). Титульним власником майна вказано ОСОБА_4 .
Відповідно до ст. 60-61 Сімейного кодексу України, в редакції чинній станом на дату виникнення права власності, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та 
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя належало право спільної сумісної власності на вищевказаний комплекс будівель та споруд будівельного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , та їх частки були рівними, тобто кожному з них належало право власності на частину вказаного комплексу. Сторони та інші учасники судового процесу, вказані обставини не заперечують, підстав для відступу від рівності часток між співвласниками, судом не встановлено. 
Відповідно до змісту ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Так, згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Зі змісту ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася онука – ОСОБА_1 , яка повідомила про прийняття спадщини (а.с. 115, 132), в тому числі в порядку ст. 1266 ЦК України (за правом представлення, у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_7 ). Чоловік спадкодавця - ОСОБА_4 , прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою Червоненської сільської ради (а.с. 121). Згідно вказаної довідки, ОСОБА_5 за життя складала два заповіти: № 27 від 22.01.2008 та № 159 від 21.09.2011 року (а.с. 121). Так, за змістом заповіту № 27 від 22.01.2008, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_7 належну їй земельну ділянку площею 7,06 га (а.с. 121 зворот), а заповітом № 159 від 21.09.2011 року вона заповіла цю ж земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с. 122 зворот). ОСОБА_7 – батько позивача ОСОБА_1 (а.с. 12) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00026674860 від 15.06.2020 (а.с. 118-119). ОСОБА_1 отримала свідоцтво право на спадщину на земельну ділянку визначену заповітом, її частка у даному майні, з урахуванням положень ст. 1241 ЦК України (обов`язкова частка чоловіка ОСОБА_4 ), склала частини земельної ділянки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину на заповітом від 17.06.2020 року виданого нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 142 зворот).
Вищевказаний комплекс будівель та споруд будівельного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , не охоплений заповітами ОСОБА_5 , а тому його спадкування здійснюється за законом.
Відповідно, частка ОСОБА_4 у вказаному комплексі будівель та споруд, збільшилася до 3/4 частки за рахунок частки, отриманої в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_5 , за розрахунком 1/2 частини в спільній власності подружжя ОСОБА_4 + 1/4 частки після смерті дружини (1/2 частки ОСОБА_5 / 2 (два спадкоємці) = 1/4)). 
Інша частка – вказаного майна, перейшла до ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_5 .
За матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після його смерті звернувся онук ОСОБА_2 (а.с. 54). 
Разом з цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звернулися до суду зі спільною заявою про прийняття ними спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 57).
Зі змісту довідки з місця проживання спадкодавця слідує, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини проживав один, від його імені було посвідчено заповіти № 26 від 22.01.2008 та № 299 від 02.07.2013 (а.с. 61 зворот). За змістом заповіту № 26 від 22.01.2008 року ОСОБА_4 заповідав належну йому земельну ділянку площею 7,06 га сину – ОСОБА_3 (а.с. 62), а 02.07.2013 склав заповіт № 299, яким все своє майна та майнові права заповів ОСОБА_2 (а.с. 62 зворот). Інші заповіти не складалися (а.с. 64-64). Від прийняття спадщини за цим заповітом, ОСОБА_2 відмовився (а.с. 54).
Син спадкодавця – ОСОБА_3 (а.с. 81 зворот) відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті батька, на користь свого сина та відповідно онука спадкодавця - ОСОБА_2 , про що свідчить заява від 03.06.2020 (а.с. 79). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.08.2020 уклали між собою договір про поділ спадкового майна, яким охопили спадкове майно відмінне від майна, що є предметом даного спору (а.с. 93), та отримали свідоцтво про право на спадщину на майно, відмінне від майна, що є предметом спору (а.с. 99-103).
Відповідно, спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 складає частини вищевказаного комплексу, та спадкується позивачами в рівних частках, за відсутності між ними договору про інше. Відповідно, частка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожного окремо, у вказаному майні, отримана в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , становить 3/8 частки, з розрахунку частка спадкодавця ОСОБА_4 / 2 спадкоємці = 3/8 частки.
Відповідно, частка ОСОБА_2 у праві власності на спірне майно складає 3/8, а частка ОСОБА_1 складає 3/8 успадкованих після смерті діда ОСОБА_4 та успадкована після смерті баби ОСОБА_5 , а всього 5/8 частки спірного майна (3/8 + 1/4 = 5/8).
Частка ОСОБА_1 у даному майні складає 5/8 частини, а частка ОСОБА_2 3/8 частини, що разом становить 1 цілу даного майна.
Оскільки нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори, постановою від 07.04.2026 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, з посиланням на не визначення часток померлих у спільному майні подружжя, та прийняття спадщини після смерті спадкодавців різними особами, рекомендувала звернутися до суду (а.с. 55-56), суд приходить до висновку, що позасудовий спосіб захисту невизнаних прав позивачів відсутній.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, визнання права.
За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивачами перед судом доведено факт рівності часток спадкодавців у спадковому майні, що було їх спільною сумісною власністю, доведено факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 її онукою ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_4 , який прийняв спадщини в силу проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також право позивачів на вищевказане майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , у заявлених частках.
Однак, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги в частині визнання спірного майна об`єктом права спільної власності спадкодавців, з визначенням їх часток в такому майні, є неналежним способом захисту порушених прав, як і вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті дружини ОСОБА_5 , адже такі вимоги не здатні забезпечити належний захист прав позивачів. Обставини щодо часток померлих, та фактичного прийняття спадщини померлими, суд встановлює під час судового розгляду та викладає в описовій та мотивувальній частині судового рішення, без вказівки на них у резолютивній частині рішення.
Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічні висновки викладено в постановах ВС від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що належним способом захисту невизнаних прав позивачів на спадкове майно, що є предметом спору, буде визнання за ними права власності в порядку спадкування, відповідно до визначених судом часток у спадковому майні, з зазначенням ідентифікуючих даних об`єкту спадкування, що необхідні для здійснення реєстрації речових прав на нього. Таких спосіб захисту, що заявлений позивачами у позові поряд з іншими позовними вимогами, є належним способом захисту.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про визначення права власності в порядку спадкування – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в порядку спадкування за законом після смерті діда – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в порядку спадкування за законом після баби – ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 5/8 часток комплексу будівель та споруд будівельного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: «А-1» АПК загальною площею 159,9 кв.м., «Б» складська будівля площею основи 43 кв.м., «В» складська будівля площею основи 143,2 кв.м., «Г» складська будівля площею основи 153,5 кв.м., «Д» складська будівля площею основи 79,5 кв.м., «Е» складська будівля площею основи 788,5 кв.м., «Ж» складська будівля площею основи 106,4 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті діда – ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 3/8 часток комплексу будівель та споруд будівельного цеху, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: «А-1» АПК загальною площею 159,9 кв.м., «Б» складська будівля площею основи 43 кв.м., «В» складська будівля площею основи 143,2 кв.м., «Г» складська будівля площею основи 153,5 кв.м., «Д» складська будівля площею основи 79,5 кв.м., «Е» складська будівля площею основи 788,5 кв.м., «Ж» складська будівля площею основи 106,4 кв.м.
В іншій частині позовних вимог (про визначення часток померлих, встановлення факту прийняття спадщини) – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 16.07.2026.

Суддя           М.В. Березюк