Справа № 755/17639/25
Провадження № 2/159/400/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕЛЕКСІ» (м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕЛЕКСІ» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов обґрунтовано тим, що 11.01.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ГЕЛЕКСІ»» та ОСОБА_1 було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 207511 від 11.01.2021 року в електронній формі.
Відповідно до умов договору позики, позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Згідно умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 1,1 % в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. 
Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, станом на 04.09.2025 року, має заборгованість, що становить 24595 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 19595 грн., - заборгованість по процентам за користування позикою.
Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики № 207511 від 11.01.2021 року в розмірі 24595,000 грн., судові витрати по справі в сумі 2423,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19.09.2025 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У строк, встановлений судом, відповідач відзив на пред`явлений позов не подала.
Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З матеріалів справи встановлено, що, відповідно до укладеного договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 207511 від 11.01.2021 року, ОСОБА_1 отримала позику в розмірі 5000,00 грн., яка мала бути повернута до 09.02.2021 року зі сплатою 1,1 % в день.
Згідно додаткової угоди № 1 від 09.02.2021 року до договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 207511 від 11.01.2021 року, строк повернення позики продовжено до 10.03.2021 року.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним договором позики, ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за вказаним договором позики, що становить 24595 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за позикою; 19595 грн. - заборгованість по процентам за користування позикою.
Судом встановлено, що відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 24595,000 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 2422,40 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір надання правничої допомоги від 09.07.2025 року; Акт № 10 від 25.08.2025 року надання послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок довести неспівмірність заявлених витрат покладається на відповідача.
Відповідач правом подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та доведення їх неспівмірності не скористалась.
Суд, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд звертає увагу, що ця справа розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін, не входить до категорії складних, не потребує витрат значного часу на складання документів та визначення правової позиції, тим більше для адвоката, який є представником позивача та надає послуги позивачу щодо стягнення з боржників заборгованості.
З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем в сумі 3000 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕЛЕКСІ» (м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ГЕЛЕКСІ» (м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, ЄДРПОУ 41229318) заборгованість за договором позики № 207511 від 11.01.2021 року в розмірі 24595 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп., судові витрати по справі в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В задоволені решти вимог позову — відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: | П. Ю. БОЙЧУК