Справа № 675/753/26 
Провадження № 2/675/848/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" липня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Демчука П.В.,
за участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізяслав справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 45568,10 грн., посилаючись на те, що відповідачка 06 вересня 2024 року позичила у позивача кошти в сумі 40000 грн., строком до кінця 2024 року. Про отримання коштів та зобов`язання їх повернути відповідачка ОСОБА_2 написала розписку. Однак, до цього часу борг так і не повернуто.
Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про слухання справи без її участі, вимоги підтримує.
Представник позивача – адвокат Дума Ю.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином. 
Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Так, відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 06 вересня 2024 року позичила у позивачки ОСОБА_1 кошти в сумі 40 000 грн., строком до кінця 2024 року, що підтверджується розпискою про отримання коштів в сумі 40000 грн. та зобов`язання їх повернути. Однак, до цього часу борг в повному обсязі так і не повернуто.
Таким чином, між сторонами була дотримана форма договору позики, який оформлено розпискою, чим посвідчено передання позивачем відповідачеві коштів в розмірі 40 000 грн. 
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується борговою розпискою від 06.09.2024 року.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
В ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконала, а тому з неї підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 40000,00 грн.
Вирішуючи питання з приводу стягнення інфляційних нарахувань за весь час прострочення, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.
Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
В позовній заяві позивач просить стягнути 3920,98 грн. інфляційних втрат від простроченої суми позики та 3 % річних у розмірі 1643 грн. 84 коп.
Згідно наданого позивачем розрахунку заподіяні позивачу збитки внаслідок інфляції становлять 3920, 98 грн., 3% річних становлять 164,84 грн.
Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ч. 1 ЦК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень, 3920,98 грн. інфляційних втрат, три відсотки річних у розмірі 1643,84 грн., судовий збір в розмірі 997 грн. 40 коп., а всього в сумі 46 562, 22 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя П.В.Демчук