Справа № 740/1007/26 	Головуючий у І інстанції  ОСОБА_1  	
Провадження № 11-кп/4823/566/26 	  	
Категорія - – ч.2 ст.389 КК України  	Доповідач         ОСОБА_2  	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-судді	ОСОБА_2  	

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
секретаря судового засідання – ОСОБА_5 , 
з участю: прокурора – ОСОБА_6 ,
захисника – ОСОБА_7 ,
обвинуваченого – ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №42026272180000010 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 12.08.2021 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці та штрафу в розмірі 1020 грн, який ухвалено виконувати самостійно, 
засуджений за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. 

На підставі ч.1 ст.71, ч.7 ст.82 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2021 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) дні. 

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався. 

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 14.07.2019 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 27.02.2020 засуджений вироком Ніжинського міськрайонного Чернігівської області за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн, при цьому вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.07.2019 ухвалено виконувати самостійно; вироком Чернігівського апеляційного суду від 07.12.2020 засуджений за ч.1 ст.309, ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць та штрафу у розмірі 1020 грн, який ухвалено виконувати самостійно; вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.04.2021 засуджений за ч.2 ст.263, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці та штрафу в розмірі 1020 грн, який виконується самостійно; 12.08.2021 вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці позбавлення волі та штрафу в розмірі 1020 грн, який виконується самостійно. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.01.2024 ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.08.2021 умовно-достроково на строк 1 рік 4 місяці 15 днів; ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.05.2024 невідбуту частину покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн. ОСОБА_8 замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин.
03 червня 2024 року до Ніжинського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області відносно засудженого ОСОБА_8 надійшла відповідна ухвала Ніжинського міськрайонного суду від 22.05.2024 про заміну невідбутого покарання у виді штрафу на громадські роботи та 03 червня 2024 року останньому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, доведено наслідки ухилення та порушення відбування покарання, видано та вручено направлення на відпрацювання громадських робіт до Талалаївської сільської ради.
ОСОБА_8 , згідно з направленням, 03.06.2024 і в подальшому, у визначені графіком для відпрацювання дні, а саме 13.06.2024, 14.06.2024, 18.06.2024, 19.06.2024, 20.06.2024, 21.06.2024, 24.06.2024, 25.06.2024, 09.07.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 12.07.2024, 15.07.2024, 16.07.2024, 17.07.2024, 18.07.2024, з метою ухилення від відбування покарання, діючи умисно, без поважних причин, не прибув та не виконував громадські роботи на визначеному для цього об`єкті Талалаївська сільська рада, чим систематично порушував обов`язки додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання та працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, визначені ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України, внаслідок чого не відпрацював відповідну кількість годин громадських робіт, визначених ухвалою суду, що відповідно до ч.3 ст.40 КВК України визнається ухиленням від відбування громадських робіт.
У результаті ухилення від виконання покарання ОСОБА_8 не відпрацював 32 години громадських робіт.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст.71, 81 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.08.2021 у виді позбавлення волі, та на підставі ст.ст.71, 72 КК України приєднати невідбуту частину покарання у виді громадських робіт за ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.05.2024, та остаточно ОСОБА_8 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Вказав, що поза увагою місцевого суду залишилось те, що відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 10.01.2024 ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 12.08.2021 умовно-достроково на строк 1 рік 4 місяці 15 днів. Нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив протягом невідбутої частини покарання після його умовно-дострокового звільнення. Тому остаточне покарання ОСОБА_8 мало б бути призначено з урахуванням положень ч.4 ст.71, ст.72, ч.4 ст.81 КК України, яке не могло бути менше ніж 1 рік 4 місяці та 15 днів позбавлення волі. При цьому, громадські роботи, від відбування яких ухилився ОСОБА_8 , останній виконував на підставі ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 22.05.2024 у зв`язку із заміною несплаченої суми штрафу, який відповідно до вироку Ніжинського міськрайонного суду від 12.08.2021 підлягав самостійному виконанню, на покарання у виді громадських робіт. Отже, суд дійшов неправильного висновку про спосіб заміни покарання, яке було призначено ОСОБА_8 , та в подальшому в мотивувальній та резолютивній частинах вироку послався при призначенні остаточного покарання на норму, яка не підлягала застосуванню, а саме на ч.7 ст.82 КК України. 

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які частково погодилися зі скаргою прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку. 

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора стосовно неправильного застосування місцевим судом Закону України про кримінальну відповідальність, є слушними, з наступних міркувань.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання в межах, встановлених санкцією ч.2 ст.389 КК України, за якою він притягається до кримінальної відповідальності. 

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п.26 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

У відповідності до ч.4 ст.81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. «б», «г» ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі; одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Проте, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, суд першої інстанції вищевказаних вимогу Закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2021 року ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до остаточного покарання, з урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці та штрафу в розмірі 1020 грн., який ухвалено виконувати самостійно. 

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.08.2021 умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів. 

Згідно з оскаржуваним вироком, інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, ОСОБА_8 вчинив у період з 13 червня 2024 року по 18 липня 2024 року, тобто протягом невідбутої частини покарання після застосування до нього умовно-дострокового звільнення. 

Відтак, остаточне покарання, призначене ОСОБА_8 цим вироком, мало б бути визначено з урахуванням положень ч.4 ст.71, ст.72 та ч.4 ст.81 КК України, та не могло бути менше ніж 1 рік 4 місяці 15 днів позбавлення волі. Проте, місцевим судом обвинуваченому призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, яке є меншим за невідбуту частину покарання за попереднім вироком, що суперечить вимогам ч.4 ст.71 КК України.

Водночас, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2024 року замінено ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн., призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду від 12.08.2021, на покарання у виді громадських робіт, від відбування яких ухилився ОСОБА_8 . 

Згідно з довідкою Ніжинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, ОСОБА_8 фактично відпрацював 28 годин громадських робіт, кількість невідпрацьованих годин - 32. 

Відповідно до вимог ст.72 КК України, невідбутий ОСОБА_8 строк покарання у виді громадських робіт у перерахунку становить 4 дні позбавлення волі. 

За таких підстав, остаточне покарання ОСОБА_8 мало б бути призначено з урахуванням попереднього вироку, на підставі ст.ст.71, 72, 81 КК України, чого місцевим судом зроблено не було.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду. 

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку. 

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2026 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. 

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2021 року (з урахуванням ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2024 року та ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2024 року ) й остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду. 

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.  

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4