ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 461/6610/25
провадження № 61-16213св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, 
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Сергія Володимировича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Мироненко Л. Д., та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання звіту суб`єкта оціночної діяльності неправомірним, визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської обласні Білецького І. М. (далі - приватний виконавець Білецький І. М.), стягувач - ОСОБА_2 .

Скаргу ОСОБА_1 мотивувала тим, що на виконанні у приватного виконавця Білецького І. М. знаходиться ВП № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа № 461/3008/24, виданого Галицьким районним судом м. Львова, стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_1 , за яким у рахунок погашення заборгованості у розмірі 14 334 872,17 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м, а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

01 серпня 2025 року постановою приватного виконавця Білецького І. М. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у ВП № НОМЕР_1, а 05 серпня 2025 року складено звіт про оцінку майна - нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв. м, вартістю 20 059 000,00 грн. Заявник не погодилась з оцінкою, наведеною у звіті, оскільки вона є заниженою.

Крім того, на вказане майно накладено арешт у кримінальному провадженні № 62019100000001170 від 20 вересня 2019 року та до Єдиного державного реєстру активів внесено про це інформацію, із якої встановлено, що станом на 15 травня 2024 року оціночна вартість нежитлових приміщень площею 128,5 кв. м визначена у сумі 163 654 000,00 грн.

Указувала, що за її заявою Львівський обласний осередок громадської організації «Всеукраїнська спілка оцінювачів» виготовив рецензію, згідно з якою наданий звіт оцінювача від 05 серпня 2025 року не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення цих недоліків. 
Звертала увагу, що оцінка належного їй майна проведена на підставі постанови про опис та арешт майна від 21 липня 2025 року, яка не відповідала вимогам частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, зокрема: не містила інформації про кількість кімнат (приміщень), їх площі, призначення тощо; опис проводився за відсутності боржника. Матеріали виконавчого провадження не підтверджують, що боржник повідомлена належним чином про здійснення опису та направлення їй, боржнику, копії постанов про опис, арешт майна, про призначення суб`єкта оціночної діяльності.
Приватний виконавець не вчинив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на визначення вартості арештованого майна за взаємною згодою сторін виконавчого провадження.
Спірне майно складає єдине ціле з майном іншого співвласника нежитлових приміщень, однак приватний виконавець звернув стягнення на її майно та здійснив його оцінку без виділення частки божника у майні, яке фактично є спільним з майном ОСОБА_3 .
Оскілки спірне майно знаходиться під арештом на підставі судових рішень, які набрали законної сили та є чинними, це є перешкодою для призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості майна та передачі описаного та арештованого майна для примусової реалізації згідно зі статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження». 

ОСОБА_1 просила суд:
- визнати звіт суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 від 05 червня 2025 року про оцінку майна у ВП № НОМЕР_1, а саме: нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв. м, що належать їй на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірним;
- визнати неправомірними дії приватного виконавця Білецького І. М. у частині використання звіту суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 від 05 червня 2025 року про оцінку майна у ВП № НОМЕР_1, а саме: нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв. м, що належать їй на праві приватної власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправними дії та рішення приватного виконавця Білецького І. М., пов`язані з визначенням у ВП № НОМЕР_1 вартості належних їй нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати приватного виконавця Білецького І. М. усунути допущені при призначенні та проведенні оцінювання майна боржника порушення у ВП № НОМЕР_1 шляхом зняття з реалізації на прилюдних торгах належних їй нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху загальною площею 128,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та визначити результати вартості зазначеного майна у чіткій відповідності до вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання звіту суб`єкта оціночної діяльності неправомірним, визнання неправомірними дій приватного виконавця Білецького І. М. у частині використання звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майна у виконавчому провадженні, визнання протиправними дій та рішень приватного виконавця, пов`язаних із визначенням у виконавчому провадженні вартості належних боржнику нежитлових приміщень, та зобов`язання приватного виконавця вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Установивши, що арешт нерухомого майна ухвалою слідчого судді відбувся після реєстрації обтяження цього майна іпотекою, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, спростував доводи боржника про неможливість його реалізації за наявності арешту у кримінальному провадженні.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, виходили з того, що рецензування звіту з оцінки майна є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, однак Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця замовляти рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності, а рецензія про оцінку, подана заявником, не містить відомостей про те, що рецензент попереджений про кримінальну відповідальність, а резолютивна частина рецензії не доводить, що вартість оцінки занижена. 

Оскільки у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника стягувач та боржник у виконавчому провадженні ні усно, ні письмово не повідомили приватного виконавця про досягнення згоди щодо визначення вартості майна боржника - приватний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо невизначення частки у майні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розмір частки боржника вказано як «1», майно набуте на підставі договору дарування, отже, дії приватного виконавця щодо визначення вартості цього майна здійснено належним чином.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення скарги. 

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

12 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Галицького районного суду м. Львова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційної скарги зазначає, що:
- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 501/3311/21 (провадження № 61-9509св22), від 07 червня 2023 року у справі № 1622/16530/2012 (провадження № 61-7689св22), від 29 листопада 2023 року у справі № 541/564/21 (провадження № 61-18933св21), від 14 листопада 2024 року у справі № 824/128/23 (провадження № 61-10117ав24);
- суди не дослідили зібрані у справі докази;
- суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Заявник указує, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки рецензії на звіт; не перевірили, чи дійсно при проведенні оцінки було дотримано вимог щодо вихідних даних, методів порівняльного та дохідного підходів, аналізу ринку та інших елементів, які прямо зазначені в національних стандартах; не з`ясували, чи було реальним та ефективним право боржника на узгодження вартості майна протягом 10-денного строку, передбаченого постановами виконавця.

Суди попередніх інстанцій не відповіли на питання про те, як співвідносяться правила статті 57 Закону «Про виконавче провадження» та Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», коли предметом примусового звернення стягнення є майно, яке одночасно: є предметом іпотеки, перебуває під арештом у кримінальному провадженні та передане в управління. 

Суди виходили з того, що оскільки у виконавчому провадженні винесена постанова про арешт майна, про призначення оцінювача та складено звіт, то цього достатньо для визнання дій виконавця законними. При цьому не перевірено: чи повідомлено заявника належним чином про кожен із цих актів; чи реально забезпечено йому можливість скористатися правом на узгодження вартості майна; чи узгоджується визначена в звіті вартість з уже існуючими оцінками та правовим режимом майна (арешт у кримінальному провадженні, договір управління активами, відповідний обсяг ринкової вартості). 

Не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що рецензія має містити інформацію про попередження рецензента (експерта) про кримінальну відповідальність, оскільки такого права або обов`язку не місять Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Стверджує, що це компетенція виконавця як офіційного суб`єкта виконавчого провадження. Те, що рецензент не попереджений про кримінальну відповідальність, не має правового значення з огляду на те, якою є рецензія, яку вона має мету, тощо.

Суди не надали оцінку факту порушення процедури опису та арешту майна. Постанова приватного виконавця про опис майна від 21 липня 2025 року не відповідає вимогами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». 

В оскаржуваному звіті не враховано, що приміщення боржника знаходяться в будівлі, яка має статус пам`ятки архітектури, про що зазначено у рецензії, яку суд помилково не взяв до уваги, хоча ця обставина мала істотне значення як для правильної оцінки майна боржника, так і для вирішення справи. 

Суди мали врахувати, що приміщення, власником яких є боржник, є частиною інших приміщень іншого власника.

Крім того, заявник не погоджується із методикою оцінки, вибраною суб`єктом оцінювання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

У липні 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шнир Я. Б. подав відзив, викладений у виді пояснень, у якому просив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука С. В. залишити без задоволення.
Відзив на касаційну скаргу подано з порушенням вимог частини першої статті 395 ЦПК України, тому його слід залишити без розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належні ОСОБА_1 нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором від 12 лютого 2016 року, укладеним між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем ОСОБА_2 , посвідченим Сиротяком Ю. Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 12 лютого 2016 року у реєстрі № 250.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, у рамках кримінального провадження № 62019100000001170 від 20 серпня 2019 року накладено арешт, зокрема на належні заявнику нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м.

04 липня 2024 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) з однієї сторони, та Товариством з обмеженого відповідальністю «ТРАНСГОСП» (управитель) укладений договір управління активами.
Згідно з п.1.1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителеві на певний строк, визначений у пункті 1.3 розділу 1 договору, нерухоме майно (далі - майно або активи), визначені у Переліку активів, що передаються в управління, що є невід`ємною частиною договору (додаток до договору) в управління, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном (активами) в інтересах установника управління (код ДК 021:2015 99999999.9 кб відображене в інших розділах).
Відповідно до додатку до договору від 04 липня 2024 року № 747 активом є, зокрема: об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за реєстраційним номером - 1635710446101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв. м та об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення адміністративного будинку за реєстраційним номером - 657783446101, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,5 кв. м. Їхня ринкова вартість становить 12 185 800,00 грн (дані за посиланням скаржника, зазначеним у скарзі із загальнодоступних джерел).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 жовтня 2024 року, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму у розмірі 14 334 872,17 грн боргу за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. у реєстрі № 250 і № 1347. 
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 14 334 872,17 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м, а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , які на підставі договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 657783446101, належать на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 633,19 грн як різницю судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

18 липня 2025 року постановою приватного виконавця Білецького І. М. відкрито ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 461/3008/24, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

21 липня 2025 року приватний виконавець Білецький І. Р. виніс постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою наклав арешт на нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 липня 2025 року приватний виконавець Білецький І. М. виніс постанову про опис та арешт нежитлових приміщень (нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м, реєстраційний номер - 657783446101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), що належать ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця Білецького І. М. від 01 серпня 2025 року, з урахуванням постанови від 05 серпня 2025 року про виправлення описки, у ВП № НОМЕР_1, призначено суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 . Запропоновано суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання фізичній особі - підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_4 надати звіт про вартість майна, а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м, реєстраційний номер - 657783446101, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Попереджено суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться у постанові.

Згідно зі звітом про оцінку майна, а саме нежитлових підвальних приміщень та приміщень 1-го поверху, загальною площею 128,5 кв. м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , їхня ринкова вартість, станом на дату оцінку, становить - 20 059 000,00 грн без податку на додану вартість. Дата огляду об`єкта оцінки - 05 серпня 2025 року, дата оцінки - 05 серпня 2025 року, дата завершення складання звіту - 08 серпня 2025 року.

Листом від 08 серпня 2025 року приватний виконавець Білецький І. М. повідомив боржника ОСОБА_1 про можливість оскаржити результати оцінки протягом 10 днів з дня отримання відповідного повідомлення.

Відповідно до рецензії на звіт про оцінку майна від 14 серпня 2025 року № 14/08/25, а саме нежитлових підвальних приміщень та приміщень першого поверху, загальною площею 128,5 кв. м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , наданої Львівським обласним осередком Громадської організації «Всеукраїнська спілка оцінювачів», підписаної ОСОБА_5 ; звіт класифікується за ознакою абзацу чотири пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Встановлено, що спірні нежитлові приміщення, власником яких є боржник ОСОБА_1 , приватний виконавець Білецький І. М. виставив на продаж з прилюдних торгів за допомогою системи «Сетам». Номер лоту - 583445, посилання - https://setam.net.ua/auction/578811.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука С. В. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає. 

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення знайшло своє відображення у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з приписами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Відповідно до положень частин першої - третьої та п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Таким чином, законодавець визначив порядок оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, а саме в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення шляхом звернення до суду.

При цьому аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, зокрема і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким нормативно-правовим актом з оцінки майна, зокрема є Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, з наступними змінами (далі - Національний стандарт № 1).

Відповідно до пункту 1 Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Пункт 50 Національного стандарту № 1 визначає підготовчий етап, що передує проведенню незалежної оцінки майна, пункт 51 - послідовність проведення незалежної оцінки, а пункт 56 - відомості, які повинен містити звіт незалежної оцінки.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

При цьому колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду апеляційної інстанції у частині оцінки такого доказу, як рецензія на звіт про оцінку майна, звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 листопада 2025 року у справі № 5015/2060/11, який, спростовуючи доводи сторони у спорі щодо необхідності попередження про кримінальну відповідальність особи, яка проводить рецензування звіту про оцінку майна, висновував: «Таким чином, виходячи із системного аналізу змісту положень частини 5 статті 20 Закону України № 1404-VІІІ та статей 4, 12, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», колегія суддів наголошує на тому, що чинне законодавство покладає на державного або приватного виконавця обов`язок попереджати оцінювача про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого звіту про оцінку майна та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, проте, не вимагає як від виконавця, так і від інших передбачених статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» осіб попереджати про таку відповідальність рецензентів звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), чим спростовується помилкове твердження скаржника-1 про обов`язковість відповідного попередження як умову визначення рецензії на звіт про оцінку майна належним і допустимим доказом».

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Від встановлення конкретних обставини справи, з урахуванням доводів скаржника, а саме, дотримання суб`єктом оціночної діяльності при проведенні оцінки майна боржника, зокрема пунктів 50, 51, 56 Національного стандарту № 1, залежить правильність вирішення спору.

Отже, суду апеляційної інстанції слід належно оцінити проведену незалежну оцінку майна (що відображена у звіті про оцінку майна) на предмет дотримання / недотримання виконавцем вимог статей 9, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пунктів 1, 50, 51, 56 Національного стандарту № 1 тощо, з урахуванням зауважень, викладених у рецензії на звіт про оцінку майна, проведеної за заявою боржника ОСОБА_1 .

Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 19 червня 2023 року у справі № 909/121/22 (п.п. 8. 42, 8. 43 постанови).

Крім того, встановлено, що звертаючись до суду апеляційної інстанції, представник боржника в апеляційній скарзі вказував на недоліки проведення оцінки, зокрема (том 2, а. с. 14-20):
- безпідставне застосування порівняльного підходу оцінки майна;
- майно не оглянуто повністю, спеціаліст обмежився лише оглядом однієї кімнати, що підтверджують записи відеокамери, а на фотографіях переважно відображено приміщення іншої особи (іншого власника);
- не враховано, що об`єкт оцінки є об`єктом культурної спадщини.

У касаційній скарзі представник заявника, зокрема вказував, що суди попередніх інстанцій не перевірили, чи дійсно при проведенні оцінки були дотримані вимоги щодо вихідних даних, методів порівняльного та похідного підходів, аналізу ринку та інших елементів, які прямо зазначені в Національних стандартах. 

Водночас зі змісту постанови вбачається, що суд апеляційної інстанцій поза увагою дослідження залишив питання щодо наявності / відсутності недоліків проведення оцінки, на які посилався скаржник, та не встановлював, чи впливають такі недоліки на результат оцінки.

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає право боржника на оскарження результатів незалежної оцінки майна безпосередньо до суду, отже, подання позову до суду є проявом принципу диспозитивності.

При цьому колегія суддів звергає увагу, що заявник не оскаржила постанову приватного виконавця Білецького І. М. про опис майна від 21 липня 2025 року і в прохальній частині своєї скарги не просила визнати її неправомірною, тому в цій частині доводи скарги, апеляційної та касаційної скарг про невідповідність постанови про опис майна від 21 липня 2025 року вимогам статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», знаходяться поза межами скарги про визнання звіту суб`єкта оціночної діяльності неправомірним, визнання неправомірними дій приватного виконавця, а тому в силу статті 13 ЦПК України суд не розглядає ці доводи. 

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи не вжив усіх необхідних заходів для виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у статті 2 ЦПК України, а саме у сукупності з іншими доказами не надав оцінку доводам заявника у частині відповідності звіту про оцінку майна положенням Національних стандартах та не надав оцінку висновкам рецензії на звіт про оцінку майна, чим порушив вимоги статей 89, 367 ЦПК України. 

Про недослідження апеляційним судом цих обставин зазначалося і в касаційній скарзі, проте в силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішення чи відкинуті ним.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у частині вирішення вимоги скарги про визнання оцінки майна такою, що не підлягає застосуванню, частково знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції,розподіл судових витрат не здійснюється.
Питання про розподіл судових витрат, у тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має бути вирішено за результатами ухвалення остаточного рішення у справі.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Сергія Володимировича задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк