ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/824/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК-Транссервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Торг-Логістик» про стягнення 83848 грн 40 коп., 
ВСТАНОВИВ:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК-Транссервіс» звернувся, через систему «Електронний суд», в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Торг-Логістик» (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 10.01.2024 №3, 64533 грн 33 коп. боргу, 10573 грн 11 коп. пені, 3561 грн 41 коп. інфляційних втрат, 5180 грн 55 коп. 15% річних, що разом становить 83848 грн 40 коп. та відшкодування судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу орієнтовний розмір яких становить 10000 грн.
Позов мотивовано порушенням відповідачем строків та порядку сплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 10.01.2024 №3 у період з 01.05.2025по 22.04.2026 за користування частиною приміщення Г-І-1-5-8, площею 100 кв.м., розташованого за адресою: Черкаський район, село Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/824/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.07.2026, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
В судове засідання 14.07.2026 сторони явку своїх представників не забезпечили, представник позивача подав суду заяву (вх.№119391/26, а.с.39), в якій просив розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, 16.07.2026 подав заяву про розподіл судових витрат (вх. № 12072/26), в якій просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн згідно долучених до заяви доказів.
Відповідач письмовий відзив на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав, причини неявки не повідомив, належним чином повідомлений щодо провадження у справі, відповідно до даних довідки суду про доставку електронного листа з ухвалою суду від 15.06.2026 до його електронного кабінету (а.с. 36).
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.
10.01.2024 позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК-Транссервіс", як орендодавець, та відповідач - Товариством з обмеженою відповідальністю "Гран Торг-Логістик", як орендар, уклали договір оренди нежитлового приміщення № 3 (далі – Договір, а.с.7-8), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець зобов`язався передати Орендареві, а Орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування (оренду) приміщення, визначене у Договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення підприємницької діяльності.
У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:
п.1.2. - Орендодавець зобов`язується передати Орендарю: частину приміщення Орендодавця Г-І-1-5-8 площею 100 кв. м, які розташовані за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, Червонослобідська територіальна громада, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2 (надалі - Приміщення) за плату на строк та на умовах, встановлених цим договором;
п.1.6. - Орендар зобов`язаний повернути Приміщення Орендодавцю не пізніше дня закінчення терміну дії Договору або дня припинення договору за інших обставин за актом приймання-передачі;
п.6.1. - Розмір щомісячної орендної плати становить 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень без ПДВ;
п.6.2. - Орендна плата нараховується з моменту підписання сторонами цього договору і до дня повернення майна Орендарем Приміщень Орендодавцю по відповідному акту приймання-передачі. Звільнення Орендарем Приміщення до закінчення терміну дії договору без його розірвання не звільняє Орендаря від сплати орендних платежів;
п.6.3. - Орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем не пізніше 27 числа кожного попереднього місяця (тобто в кінці поточного місяця за наступний місяць). Плата за користування комунальними послугами сплачується не пізніше 20-го числа кожного місяця за попередній місяць. Всі кошти вносяться на розрахунковий рахунок Орендодавця, який вказаний в рахунку;
п.6.4. - за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, а також 15 % річних за кожний день прострочення в порядку, встановленому ст. 625 Цивільного кодексу України;
п.7.1. - Цей договір набирає чинності з моменту підписання Договору і діє до 31.12.2024, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору;
п.7.2.- Зміни та доповнення до цього договору можуть мати місце за згодою сторін, які оформлюються в письмовій формі і становлять невід`ємну частину цього договору;
п.7.5. - Цей договір припиняється у випадках: закінчення строку, на який його було укладено; дострокового розірвання договору за взаємною згодою сторін; відмови від договору; в інших випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором;
п.7.6.- у разі припинення цього договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю приміщення негайно (в день припинення договору);
Договір підписано представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб, яких вони представляють.
10.01.2024 сторони підписали Акт приймання-передачі згідно договору оренди № 3, за яким позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування частину приміщення Орендодавця Г-І-1-5-8 площею 100 кв.м. Всі приміщення та обладнання (майно, що передається в оренду) розташовані за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, Червонослобідська територіальна громада, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2 (а.с. 9).
01.03.2024 сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору (далі - Додаткова угода № 1, а.с. 9 на звороті), відповідно до п. 1, якої, вирішили: внести зміни до договору оренди нежитлових приміщень від 10.01.2024 № 3, виклавши пункти даного договору в такій редакції: «п 6.1. Розмір щомісячної орендної плати становить: 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень без ПДВ».
Додаткова угода № 1 підписана представниками сторін, скріплена їх печатками. 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.06.2025 у справі № 925/525/25, що набрало законної сили 17.07.2025, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-Транссервіс" задоволено частково, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Торг-Логістик" 27 500 грн боргу зі сплати оренди за період серпня-грудня 2024 року, 3 708 грн 51 коп пені, 2 344 грн 84 коп інфляційних втрат, 2 515 грн 01 коп – 15% річних за користування грошовими коштами, 3 260 грн 62 коп витрат на професійну правничу допомогу та 1 436 грн 09 коп судового збору. 
Судом у справі № 925/525/25 встановлено, що 20.03.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу від 19.03.2025 № 01-20, в якій зазначив, що 31.12.2024 строк дії Договору сплив, однак ТОВ "Гран-Торг-Логістик" не звільнило об`єкт оренди від власного майна та не повернуло приміщення Орендодавцю, суд виснував, що строк дії Договору припинено 31.12.2024 тому відмовлено у стягненні оренди за період січня-квітня 2025 року.
В квітні 2026 року позивач звернувся з новим позовом про стягнення з відповідача неустойки передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України в розмірі 165 000 грн. за період з 01.01.2025 по 31.03.2026. 
22.04.2026 відповідач звільнив орендоване приміщення, однак, акт приймання-передачі сторони не підписали.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.05.2026 у справі № 925/475/26, що набрало законної сили 08.06.2026, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-Транссервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Торг-Логістик" про стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном після закінчення строку дії договору оренди майна за весь час прострочення, відмовлено з посиланням на ч. 2 ст.764 ЦК України висновуючи, що укладений сторонами договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені Договором, а для продовження його дії не вимагається обов`язкового укладення нового Договору або внесення змін до нього.
Позивач, з урахуванням висновків судів зазначених у справах № 925/525/25, № 925/475/26 звернувся до Господарського суду Черкаської області з даним позовом про стягнення з відповідача на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 10.01.2024 №3 орендної плати у розмірі 64533 грн 33 коп за період з 01.05.2026 по 22.04.2026, а також нарахованих на суму заборгованості з орендної плати, на підставі п. 6.4., Договору, ч.2 ст. 625 ЦК України, 10573 грн 11 коп пені, 5180 грн 55 коп. 15% річних, 3561 грн 41 коп інфляційних втрат, що також є предметом спору.
Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди нежитлового приміщення від 10.01.2024 №3, вимоги позивача витікають із прав та обов`язків сторін за цим договором. 
За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір – розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України. 
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1, п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:
зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);
сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);
одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);
зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);
якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);
зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);
зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);
порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);
у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);
боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612);
боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625).
Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);
відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);
договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);
договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640);
зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651);
у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 2 ст. 653).
Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань, а главою 58 – щодо найму (оренди), зокрема:
за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759);
за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 759);
особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (ч. 3 ст. 760);
за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 762);
договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763);
у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ч.ч. 1, 2 ст. 785);
передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.ч. 1, 2 ст. 795).
Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає, що 10.01.2024 сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення від 10.01.2024 №3, з урахуванням внесених до нього 01.03.2024 додатковою угодою №1 змін, предметом якого стало платне користування відповідачем частиною приміщення Г-І-1-5-8, площею 100 кв.м., розташованого за адресою: Черкаський район, село Червона Слобода, вулиця Першотравнева, будинок 2, отриманого відповідачем за актом приймання-передачі 10.01.2024.
Відповідач фактично користувався предметом оренди у період з 10.01.2024 по 22.04.2026, що встановлено судовими рішеннями Господарського суду Черкаської області: 
від 26.06.2025 у справі № 925/525/25, що набрало законної сили 17.07.2025, від 12.05.2026 у справі № 925/475/26, що набрало законної сили 08.06.2026, однак погоджену п. 6.1. Договору, з урахуванням умов додаткової угоди №1, орендну плату у розмірі 64533 грн33 коп (за період з 01.05.2025 по 22.04.2026), повністю не сплатив, лише 22.04.2026 повернув об`єкт оренди позивачу.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).
З огляду на викладене та фактичне повернення відповідачем об`єкта оренди 22.04.2026, припинення договірних відносин, спірна заборгованість відповідача за Договором зі сплати орендної плати за період з 01.05.2025 по 22.04.2026 становить 64533 грн 33 коп підтверджена позивачем доказами, які визнаються судом допустимими і достатніми, відповідачем доказів сплати суду не надано, тому вимогу позивача про їх примусове стягнення суд вважає обґрунтованою, доказаною та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на підставі на підставі п.6.4 Договору 10573 грн 11 коп пені нарахованої щомісячно за період 27.04.2025- 22.04.2026, 5180 грн 55 коп. 15% річних нарахованих за період 27.04.2025-22.04.2026, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 3561 грн 41 коп інфляційних втрат за травень 2025 року - квітень 2026 року.
Пунктами 6.3., 6.4. Договори сторони визначили, що Орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем не пізніше 27 числа кожного попереднього місяця (тобто в кінці поточного місяця за наступний місяць). Плата за користування комунальними послугами сплачується не пізніше 20-го числа кожного місяця за попередній місяць. Всі кошти вносяться на розрахунковий рахунок Орендодавця, який вказаний в рахунку; за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, а також 15 % річних за кожний день прострочення в порядку, встановленому ст. 625 Цивільного кодексу України.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум пені, 15 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 549 - 552, 610-612, 614, 625 ЦК України, Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, п. 6.4. Договору, їх розрахунки позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, судом перевірено судом перевірені із застосуванням калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій в ІПС LIGA 360, з урахуванням методики розрахунку, доведеної судам листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р і рекомендацій викладених в п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 07.12.2013 № 14, спірні суми пені, 15 % річних, інфляційних втрат, нараховані відповідно до умов Договору, на фактичну суму боргу, їх суд вважає правильними. Відтак вимоги позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у обрахованих позивачем розмірах. 
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.
У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольняє повністю.
Платіжною інструкцією № 58 від 10.06.2026 позивачем сплачено 2662 грн. 40 коп. судового збору за подання позову. 
Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., представник позивача адвокат Драченко Владислав Вікторович надав суду копії: договору про надання правничої допомоги № 345-05від 08.05.2026, укладеного позивачем з Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси»; ордеру серії СА №1121677 від 09.05.2026; акта наданих послуг (детальний опис робіт) №3 від 15.07.2026 на суму 7000 грн; рахунку на оплату №922 від 15.07.2026 на суму 7000 грн; платіжної інструкції №70 від 15.07.2026 про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Право, бізнес і фінанси» 7000 грн за надану правничу допомогу згідно рахунку №922 від 15.07.2026.
Судом враховано, що 08.05.2026 між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю "ДК-Транссервіс", як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» укладено договір про надання правничої допомоги № 345-05, в якому сторони погодили наступне:
п. 1.2. –з метою здійснення захисту Клієнта та представництва його інтересів. Об`єднання доручає здійснення усіх необхідних дій, пов`язаних з виконанням даного Договору, адвокатам Драченку Владиславу Вікторовичу та Накоп`юку Ярославу Володимировичу (надалі - Адвокат);
п. 2.2. –Адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правничої допомоги:
- Представництво інтересів Клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, поліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян;
- Збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення;
- Використання засобів захисту, передбачених Законодавством України;
- Виконання інших дій, передбачених законодавством.
Для захисту прав та законних інтересів Клієнта Адвокат користується тими ж правами, які надані Клієнту чинним законодавством, зокрема підписувати та подавати від імені Клієнта всі процесуальні документи та заяви, у тому числі по суті спору, вести від його імені справи у всіх державних, комунальних та приватних підприємствах, установах й організаціях, а також цивільні, адміністративні, господарські та кримінальні справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом свідку, підозрюваному, обвинуваченому, позивачу, відповідачу та третій особі без обмеження повноважень, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даного договору, в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України;
п. 3.1. – клієнт як особа, права і свободи якої захищає адвокат, або яка звернулася за захистом інтересів родичів та близьких осіб, або котрій адвокат безпосередньо надає правничу допомогу в інших формах, передбачених законом, зобов`язується, серед іншого, своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди;
п. 4.1. – отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. За результатами надання правничої допомоги, складається акт виконаних робіт (детальний опис послуг);
п. 4.3. – вартість послуг наданих адвокатом складає 1 000 грн за одну годину роботи, а вартість представництва інтересів Клієнта в суді за одне судове засідання складає 1200 грн;
п. 5.1. – договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та є безстроковим і діє до моменту волевиявлення сторони на його припинення. 
15.07.2026 сторони підписали Акт наданих послуг (детальний опис робіт) №3 до Договору про надання правничої допомоги № 315-05, в якому погодили, що об`єднання надало, а Клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (правничу допомогу) у формі:
1) консультація - 08.06.2025 - 60 хв;
2) підготовча робота для складання позовної заяви, сканування документів, розрахунок пені, інфляційних втрат, % річних, аналіз законодавства та судової практики; написання та подача позовної заяви до Господарського суду Черкаської області про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 3 від 10.01.2024 в період з 01.05.2025 по 22.04.2026 – 10.06.2026 - 360 хв.
Витрачено часу: 07 годин 00 хвилин на загальну суму 7000 грн
Того ж дня, 15.07.2026 позивач платіжною інструкцією №70 сплатив на користь Адвокатського об`єднання «Право, бізнес і фінанси» 7000 грн з призначенням платежу: «оплата за надані послуги (правова допомога) згідно рахунку №922 від 15.07.2026».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність наданих послуг адвокатом Адвокатського об`єднання «Право, бізнес і фінанси» до справи відповідач не надав.
Дослідивши додані до позову докази, суд недотримання представником позивача вимог частини третьої статті 126 ГПК України також не встановив.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При розгляді заяв сторін суд враховує правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, фактичної сплати дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача.
На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., а разом 9662 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Торг-Логістик", ідентифікаційний код юридичної особи 44471392, місцезнаходження: 19601, Черкаська обл., Черкаський р-н, територіальна громада Руськополянська, «Дорожне" урочище на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-Транссервіс", ідентифікаційний код юридичної особи 45241014, місцезнаходження: 18035, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Василицька, буд. 27– 64533 грн 33 коп боргу,10573 грн 11 коп. пені, 5180 грн 55 коп. 15% річних, 3561 грн 41 коп. інфляційних втрат, 9662 грн. 40 коп.судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.07.2026.

Суддя В.М. Грачов