ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м. _Київ, _вул. _Б. _Хмельницького, _44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.09.2026 | Справа № 910/7393/26

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С., 
за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В., 
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА КОЛЕКТ" 
про стягнення 3 134 609,55 грн.,

За участі представників сторін:
від позивача: Чорна Л.О. за ордером від 15.06.2026 року серії АС № 1187025;
від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне сільськогосподарське підприємство "Озірці" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Агрокапітал" (попереднє найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА КОЛЕКТ", змінене в процесі розгляду справи) (далі - відповідач, Товариство) грошових коштів у загальному розмірі 3 134 609,55 грн., з яких: 2 547 843,60 грн. - основний борг за укладеним між сторонами 02.12.2025 року договором поставки № Н-02/12/25, 398 760,39 грн. - пеня, 39 515,18 грн. - 3 % річних, 148 490,38 грн. - інфляційні втрати.
Ухвалою від 19.06.2026 року господарський суд міста Києва залишив означену позовну заяву без руху з одночасним встановленням строку та способу усунення її недоліків.
22.06.2026 року через систему "Електронний суд" надійшла заява позивача від 22.06.2026 року № 615 про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 30.06.2026 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/7393/26, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 22.07.2026 року.
До початку призначеного підготовчого засідання 22.07.2026 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Підприємства від 22.07.2026 року № 630 про проведення вказаного підготовчого засідання без участі уповноваженого представника позивача.
Ухвалою від 22.07.2026 року господарський суд міста Києва відклав підготовче засідання на 29.07.2026 року.
24.07.2026 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Підприємства від 24.07.2026 року № 631 про розгляд справи № 910/7393/26 без участі уповноваженого представника позивача.
Ухвалою від 29.07.2026 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/7393/26 та призначив її до судового розгляду по суті на 09.09.2026 року.
У судовому засіданні 09.09.2026 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 09.09.2026 року не забезпечив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
За умовами частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З огляду на викладене, копія ухвали суду від 29.07.2026 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 910/7393/26 до судового розгляду по суті на 09.09.2026 року в порядку, визначеному законом, була надіслана судом в електронній формі шляхом надсилання їх до електронного кабінету Товариства, та доставлена останньому 30.07.2026 року о 17:40 год. 
Наведені обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку означеного електронного листа. 
Дата отримання судом інформації про доставку вказаного документа в кабінет ЕС відповідача - 30.07.2026 року о 17:48 год.
За умовами пункту 2 абзацу 1 частини 6, абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, 
Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, оскільки суд надавав можливість сторонам реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Усі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 09.09.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
02.12.2025 року між Товариством (покупець) та Підприємством (постачальник) був укладений договір № Н-02/12/25 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався поставити (передати) у власність покупця олійні та зернові культури врожаю 2025 року (далі - товар), вказані у Специфікаціях, що є невід`ємними додатками до цього Договору, а покупець, у свою чергу, - прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.
Вказаний правочин (а також Специфікація від 02.12.2025 року № 1 до нього) підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток зазначених юридичних осіб.
Згідно з пунктом 1.3 Договору найменування, асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару визначаються Специфікацією, що є додатком до цього Договору.
У Специфікації від 02.12.2025 року № 1 до Договору сторони погодили поставку позивачем ріпаку в кількості 100 000 кг (+/- 10 %) на загальну суму 2 270 880,00 грн., у тому числі ПДВ 14 %.
Поставка товару здійснюється на умовах поставки транспортом постачальника на місце вивантаження покупця. Адреса складу: Волинська область, село Сенкавичівка.
Оплата товару здійснюється: 86 % кожної окремої партії товару згідно Специфікації поставленого на склад покупця згідно з накладними по кількості та якості протягом двох банківських днів; 14 % - після реєстрації податкових накладних на всю партію товару та передачі всіх супроводжуючих документів згідно з пунктом 2.3 Договору в оригіналах на товар від постачальника до покупця.
Відповідно до пункту 2.3 Договору одночасно з товаром постачальник передає наступні документи:
- договір;
- специфікація;
- видаткова накладна;
- рахунок-фактура;
- акт прийому-передачі;
- товарно-транспортна накладна;
- копія якісного посвідчення, завірена мокрою печаткою та підписом;
- копії звітів ф. 29-СГ, ф. 4-СГ і ф. 37-СГ, завірені мокрою печаткою та підписом
- завірену копію заповненої форми державних статистичних спостережень № 21-заг;
- копію звіту про реалізацію продукції сільського господарства під урожай відповідного року з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми та/або з квитанцією № 2 про його прийняття, якщо подається.
Цей перелік документів є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Пунктами 3.3, 3.5 цього правочину передбачено, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить за цим Договором з моменту прийняття товару покупцем та підписання видаткової накладної. Датою поставки товару є дата, що вказана у видатковій накладній.
За умовами пунктів 5.1-5.3 Договору ціна за одиницю товару та загальна вартість товару за кожну партію поставки встановлюється сторонами у Специфікації, що є невід`ємним додатком до цього Договору.
У Специфікації за кожною окремою позицією асортименту товару, вказується: найменування товару, одиниця виміру товару, кількість товару по кожній позиції, ціна за одиницю товару з ПДВ в грн., загальна сума партії товару, з урахуванням ПДВ в грн.
Ціна за товар встановлюється у національній валюті України.
Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата товару здійснюється по факту приймання товару покупцем в обсязі 86 відсотків вартості партії товару згідно Специфікації; 14 відсотків вартості оплачується після надання оригінальних документів по прийманню та реєстрації податку на додану вартість протягом трьох банківських днів, якщо інше не обумовлене у Специфікації до Договору.
Пунктом 9.1 Договору встановлено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025 року. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, Договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Підприємство виставило відповідачу рахунки на оплату товару, зокрема, від 03.12.2025 року № 113 на суму 2 313 799,63 грн. та від 10.12.2025 року № 126 на суму 1 734 043,97 грн.
Крім того, керівники сторін підписали та скріпили печатками цих контрагентів відповідні акти приймання-передачі товару від 04.12.2025 року на суму 2 313 799,63 грн. і від 10.12.2025 року на суму 1 734 043,97 грн., видаткові накладні від 03.12.2025 року № 113 на суму 1 688 172,19 грн., від 04.12.2025 року № 117 на суму 625 627,44 грн. та від 10.12.2025 року № 119 на суму 1 734 043,97 грн., а також товарно-транспортні накладні від 03.12.2025 року № 113 (на поставку товару вартістю 552 278,02 грн.), від 03.12.2025 року № 114 (на поставку товару вартістю 565 449,12 грн.), від 03.12.2025 року № 115 (на поставку товару вартістю 570 445,06 грн.), від 04.12.2025 року № 116 (на поставку товару вартістю 625 627,44 грн.), від 10.12.2025 року № 119 (на поставку товару вартістю 601 329,02 грн.), від 10.12.2025 року № 122 (на поставку товару вартістю 557 728,13 грн.) та від 10.12.2025 року № 123 (на поставку товару вартістю 574 986,82 грн.), за якими Підприємство поставило Товариству товар загальною вартістю 4 047 843,60 грн.
Усі вищенаведені товаророзпорядчі документи містять відомості про складення їх сторонами в рамках Договору.
Суд також звертає увагу на те, що позивач за результатами здійснення між сторонами господарських операцій з поставки товару за видатковими накладними від 03.12.2025 року № 113 на суму 1 688 172,19 грн., від 04.12.2025 року № 117 на суму 625 627,44 грн. та від 10.12.2025 року № 119 на суму 1 734 043,97 грн. склав відповідні податкові накладні від 03.12.2025 року № 6, від 04.12.2025 року № 7 та від 10.12.2025 року № 9, які в установленому законом порядку були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 09.12.2025 року (№ 9383824530), 09.12.2025 року (№ 9383827783) та 30.12.2025 року (№ 9410196403) відповідно.
Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором також свідчить відсутність з боку Товариства претензій та повідомлень про порушення постачальником умов цього правочину.
Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням Товариство оплату вартості вищенаведеного товару здійснило лише частково, сплативши постачальнику 08.12.2025 року, 15.12.2025 року та 17.12.2025 року по 500 000,00 грн. (всього: 1 500 000,00 грн.) та заборгувавши таким чином Підприємству 2 547 843,60 грн.
Слід зазначити, що у листі від 12.01.2026 року № 01-12/01/26 Товариство гарантувало погасити наявну в нього заборгованість за Договором у загальному розмірі 2 547 843,60 грн. частинами протягом дев`яти робочих днів, але не пізніше 23.01.2026 року.
Оскільки відповідач не погасив вищенаведену заборгованість, листом від 07.04.2026 року № 1 Підприємство звернулося до покупця з претензійною вимогою про сплату наявного у Товариства боргу за Договором у розмірі 2 547 843,60 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї претензії.
Зважаючи на те, що означена претензія була залишена відповідачем без задоволення, Підприємство вирішило звернутися до господарського суду міста Києва з позовом про примусове стягнення з Товариства означеної суми боргу, а також 398 760,39 грн. пені, 39 515,18 грн. 3 % річних та 148 490,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому, суд звертає увагу на положення статті 666 Цивільного кодексу України, за якими якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Разом із тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення позивачем обов`язку щодо передання покупцеві разом із товаром передбачених пунктом 2.3 Договору документів (зокрема, встановлення Товариством постачальнику розумного строку для їх передання та подальшої відмови від Договору тощо), тоді як відповідні видаткові накладні від 03.12.2025 року № 113 на суму 1 688 172,19 грн., від 04.12.2025 року № 117 на суму 625 627,44 грн. та від 10.12.2025 року № 119 на суму 1 734 043,97 грн. були підписані уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень чи заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 2 547 843,60 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.
Крім того, зважаючи на неналежне виконання Товариством своїх грошових зобов`язань за Договором, позивач також просив суд стягнути з покупця 398 760,39 грн. пені, нарахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ на відповідні прострочені суми основного боргу (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості) у період з 06.12.2025 року по 15.06.2026 року згідно з викладеним Підприємством у позовній заяві розрахунком.
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За умовами пункту 7.2 Договору у випадку прострочення строків оплати за даним Договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення. Не є заборгованістю або простроченням відсутність оплати покупцем 14 відсотків вартості товару протягом часу ненадання постачальником оригінальних документів згідно з пунктом 2.3 цього Договору.
Оскільки нарахована позивачем сума пені у загальному розмірі 398 760,39 грн. є арифметично правильною та відповідає приписам чинного законодавства і положенням Договору, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Підприємства про стягнення з Товариства нарахованої суми цієї штрафної санкції, у зв`язку з чим, така вимога підлягає задоволенню.
Слід зазначити, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому за Договором товару, позивач також просив суд стягнути з Товариства 3 % річних у розмірі 39 515,18 грн., нараховані на відповідні прострочені суми основного боргу (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості) у період з 06.12.2025 року по 15.06.2026 року, а також 148 490,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу протягом січня-травня 2026 року згідно з викладеним Підприємством у позовній заяві розрахунком.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Суд зазначає, що проценти річні та інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Оскільки нараховані позивачем суми 3 % річних у розмірі 39 515,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 148 490,38 грн. є арифметично правильними та відповідають приписам чинного законодавства, тоді як відповідачем контррозрахунку наведених компенсаційних виплат надано не було, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства 3 % річних та інфляційних втрат у вищевказаних розмірах. 
Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). 
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження повної та вчасної сплати передбачених Договором платежів.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги Підприємства підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЛЬТА КОЛЕКТ" (61010, Харківська область, місто Харків, вулиця Абразумівська, будинок 10; код ЄДРПОУ 44908487) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Озірці" (45722, Волинська область, Луцький район, село Озерці, вулиця Незалежності, будинок 3; код ЄДРПОУ 03735363) 2 547 843 (два мільйони п`ятсот сорок сім тисяч вісімсот сорок три) грн. 60 коп. основного боргу, 398 760 (триста дев`яносто вісім тисяч сімсот шістдесят) грн. 39 коп. пені, 39 515 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 18 коп. 3 % річних, 148 490 (сто сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто) грн. 38 коп. інфляційних втрат, а також 37 615 (тридцять сім тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11.09.2026 року.

Суддя  В.С. Ломака