Справа № 420/26414/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О. О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової академії (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової академії (м. Одеса), в якому просить:
- визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 02.05.2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
- зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, - у період з 01.01.2020 до 31.12.2020, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, - у період з 01.01.2021 до 31.12.2021, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, - у період з 01.01.2022 до 31.12.2022, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, - у період з 01.01.2023 до 31.12.2023, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024, - у період з 01.01.2024 до 31.12.2024, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025, - у період з 01.01.2025 до 02.05.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2025 та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
- зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020 - 2025 та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2020, - за 2020; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, - за 2021; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, - за 2022; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, - за 2023; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024, - за 2024; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025, - за 2025, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
- зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошову компенсації днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2025;
- зобов`язати військову академію (м. Одеса) виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у сумі 2139,64 грн за кожен день прострочення у період з 03.05.2025 до дня ухвалення рішення у справі, але не більше ніж за 6 місяців;
- визнати протиправною бездіяльність військової академії (м. Одеса), щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 02.05.2025, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2025 та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2020 - 2025, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159;
- зобов`язати військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 01.01.2020 до 02.05.2025, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2025 та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2025, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що військова академія у період з 01.01.2020 по 02.05.2025 усупереч чинному законодавству нараховувала й виплачувала йому посадовий оклад та оклад за військовим званням у заниженому розмірі, застосовуючи, як розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 замість актуальних показників на 01 січня кожного відповідного календарного року. Така протиправна бездіяльність відповідача призвела до виплати у неповному обсязі не лише поточного грошового забезпечення, але й грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні відпусток та одноразової допомоги при звільненні, що, у свою чергу, зумовлює право позивача на перерахунок цих сум, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що нарахування грошового забезпечення здійснювалося у відповідності до чинного законодавства, зокрема постанови КМУ № 704 та постанови КМУ № 481, яка з 20.05.2023 чітко визначила розрахункову величину для посадових окладів у розмірі 1762 грн. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач у період з 21.03.2019 по 02.05.2025 проходив службу у військовій академії (м. Одеса). 02.05.2025 його звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу військової частини. 
Протягом періоду з 01.01.2020 по 02.05.2025 відповідач нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення, зокрема, посадовий оклад та оклад за військовим званням у заниженому розмірі. Розрахунок окладів здійснювався на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, замість застосування актуального прожиткового мінімуму на 1 січня кожного відповідного календарного року.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Положеннями ст. 9 Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції, щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини другої ст. 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Наказом МО України від 07.06.2018 № 260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок), п. 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Цей Порядок розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і «Про донорство крові та її компонентів» та Постанов КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11.08.1995 № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 22.12.1995 № 1037 «Про надбавки до посадових окладів осіб, зайнятих на шифрувальній роботі», від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до п. 2 Порядку грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Згідно п. 1 Розділу XXIII Порядку виплата грошової допомоги для оздоровлення, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1 Розділу XXIV Порядку виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Крім того, ст. 9 Закону визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704 ) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.
Постановою № 704 зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції станом до 24.02.2018) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
З наведеного вбачається, що положеннями пункту 4 Постанови № 704 передбачено порядок (формулу) визначення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званнями, складовою частиною якої (формули) може бути мінімальна заробітна плата.
Водночас, Постановою № 103 (набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено в наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
З наведеного вбачається, що Постановою № 103 до п. 4 Постанови № 704 внесені зміни, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018.
При цьому, положення, що вказаний розрахунок повинен (може) проводиться в тому числі з урахуванням розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року, з вказаного пункту була вилучена, водночас, зміст приміток до додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.
Поряд з цим, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774), який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
З аналізу наведеного вбачається, що згідно Постанови № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням (а також для проведення перерахунку пенсії), як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а мінімальна заробітна плата (як база) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Крім того, вказаним Законом № 1774 передбачено, що до внесення змін до законів України, щодо не застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування (в тому числі при перерахунку пенсії), як розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням мінімальної заробітної плати (чи її частини).
Поряд з цим, суд зазначає, що станом на час виникнення спірних правовідносин п. 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018».
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови - задоволено.
Судом, визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.
Отже, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, п. 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (вказаний п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції також містив посилання і щодо застосування величини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, однак, про неможливість такого застосування апеляційний суд зазначив вище).
Суд зазначає, що розмір прожиткового мінімуму встановлюється законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, а тому не є сталим (постійним), в тому числі, оскільки за своєю сутністю є вартісною оцінкою споживчого кошика, у якому мінімальний набір продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для забезпечення здоров`я людини та життєдіяльності.
Водночас, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 481 «Про скасування пп. 1 п. 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704» (Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою по-іншому врегульовані спірні правовідносини.
Пунктом 1 Постанови № 481 приписано скасувати пп. 1 п. 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
При цьому, п. 2 Постанови № 481 внесено зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Таким чином, викладення пункту 4 Постанови № 704 у вказаній редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023.
Таким чином, з 20.05.2023 (дата набрання чинності Постановою № 481) базова величина, з якої обраховується розміри посадових окладів, окладів (спеціальним) званням військовослужбовців є сталою та становить 1762 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Водночас за змістом частини другої ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 зберігав свою чинність з 20.05.2023 по 18.06.2025.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача, щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), без врахування розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» станом на 01.01.2023 є протиправними.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру про необхідність перерахунку та виплати грошового забезпечення, а також всіх інших належних за спірний період додаткових видів грошового забезпечення, то такі вимоги є похідними та підлягають задоволенню, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022» станом на 01.01.2022 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» станом на 01.01.2023.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання військову академію (м. Одеса) виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у сумі 2139,64 грн за кожен день прострочення у період з 03.05.2025 до дня ухвалення рішення у справі, але не більше ніж за 6 місяців, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш, як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, але не більш ніж за шість місяців.
Подібна позиція з даного питання викладена Верховним Судом у постанові від 22.05.2020 у справі № 320/1263/19.
Матеріалами справи підтверджено, що позивача виключено з особового складу військової академії з 02.05.2025, остаточний розрахунок з позивачем виплат, які мали були виплачені позивачу не проведено.
Таким чином, враховуючи, що не проведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі ст. 117 КЗпП України.
Стосовно періодів, за які необхідно нарахувати середній заробіток, суд зазначає наступне.
Починаючи з 19.07.2022 ст. 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування указаної норми змінився.
Так, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 і суд вважає його застосовним до спірних правовідносин.
Таким чином, період стягнення з 03.05.2025 регулюється вже нині чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями, тому період стягнення враховується з 03.05.2025 по 03.11.2025.
Враховуючи редакцію ст. 117 КЗпП України, викладену відповідно до Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо оптимізації трудових відносин», роботодавець повинен виплатити середній заробіток на користь позивача за період з 03.05.2025 по 03.11.2025.
Схожого висновку дійшов П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 20.02.2024 у справі № 420/28960/23.
Згідно з довідкою військової академії від 14.06.2025 № 6/65/901, середньоденна заробітна плата позивача, яка визначена у відповідності до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, розраховується наступним чином: 65259 грн (заробітна плата за березень 2025) + 65259 грн (заробітна плата за квітень 2025) = 130518 грн / 61 (кількість календарних днів за березень - квітень 2025) = 2139,64 грн.
За правилами ст. 117 КЗпП України (в редакції відповідно до Закону від 01.07.2022 № 2352-ІХ) виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців, у зв`язку із чим в даному випадку період затримки з з 03.05.2025 по 03.11.2025 становить 185 календарних днів.
Виходячи з того, що середньоденний заробіток позивача складає 2139,64 грн, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача здійснити обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.05.2025 по 03.11.2025 наступним чином:
185 х 2139,64 грн = 395833,4 грн.
З огляду на викладене, нарахуванню і виплаті на користь позивача підлягає середній заробіток за період з 03.05.2025 по 03.11.2025 у загальній сумі 395833,4 грн.
Враховуючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та їх задоволення, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2025 по 03.11.2025 включно у розмірі 395833,4 грн.
Щодо вимог нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який поширює свою дію на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно положень ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
Так, судом встановлено, що грошове забезпечення позивача відноситься до його грошових доходів та не має разового характеру.
Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Використане у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється, як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового дoxoдy» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нapaxовaнi, але не виплачені.
Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 № 21-2003а16 та у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 № 810/1092/17.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, то позивачу слід нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням встановлених строків нарахування та виплати належного грошового забезпечення.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У відповідності до вимог частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 244 - 246, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до військової академії (м. Одеса) (65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10; ЄДРПОУ: 24983020) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, - у період з 30.01.2020 до 31.12.2020, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, - у період з 01.01.2021 до 31.12.2021, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, - у період з 01.01.2022 до 31.12.2022, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, - у період з 01.01.2023 до 19.05.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2023 та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2020 - 2023 та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2020, - за 2020; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, - за 2021; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, - за 2022; розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, - за 2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса), щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошову компенсації днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01.01.2023.
Зобов`язати військову академію нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2025 по 03.11.2025 включно у розмірі 395833,4 грн.
Визнати протиправною бездіяльність військової академії (м. Одеса), щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2023 та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2020 - 2023, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.
Зобов`язати військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 - 2023 та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2023, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації днів невикористаної щорічної основної відпустки, грошової компенсації днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16.07.2026.
Суддя Олександр ХУРСА