Справа № 592/12300/26
Провадження № 1-кп/592/1558/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Запсілля Краснопільського району Сумської області, громадянин України, має на утриманні 5 неповнолітніх дітей, одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працюючий двірником КП «Сумикомінвест», раніше судимий:
-04.05.2026 вироком Зарічного районного суду м.Суми за ст.126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України у кримінальному провадженні №12026200480001581 від 19.06.2026,
з участю учасників судового провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
у с т а н о в и в:
19.06.2026 близько 18:00 водій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , перебуваючи разом з командиром відділення ОСОБА_7 та інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 , під час виконання своїх службових обов`язків за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою пред`явлення військово - облікових документів, відповідно до Постанови КМУ «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16.05.2024 
В подальшому, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, поєднаним зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівниками правоохоронного органу своїх службових обов`язків, спостерігаючи перед собою працівника поліції в однострої, почав поводити себе агресивно, нецензурно висловлюватись, зменшувати дистанцію між працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та працівником поліції ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_3 умисно наніс один удар ногою в область лівого стегна лейтенанта поліції ОСОБА_8 , одразу після цього ОСОБА_3 наніс удар кулаком правої руки в область лівої щоки, далі удар кулаком лівої руки в область правої щоки та удар кулаком правої руки в область перенісся інспектора сектору протидії домашнього насильства відділу превенції Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівого стегна. Після чого ОСОБА_8 застосовано засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівливої дії відповідно до ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» відносно ОСОБА_3 .
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , унаслідок вчинення умисних протиправних дій, заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням винним себе визнав повністю, не оспорював обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду показав, що 19.06.2026 близько 17:30-18:00 після вживання алкогольних напоїв (оскільки це необхідно після здачі крові) йшов разом з малолітніми сином ОСОБА_9 , від місця мешкання своєї матері до автобусної зупинки. Позаду шли його матір, дружина та сестра. Працівник ТЦК, вийшовши з мікроавтобуса, запропонував йому надати військово-облікові документи. Оскільки у ОСОБА_10 був тільки паспорт, а поліцейські та військовослужбовці не надали своїх документів, він запанікував та заподіяв поліцейському тілесні ушкодження. Щиро кається у вчиненому, хоче вибачитись перед потерпілим, проте не зміг цього зробити, оскільки утримується під вартою. 
Показання обвинуваченого щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, є послідовними, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.
Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку прокурора, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та тих, які необхідні для вирішення питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.
За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив умисний злочин, пов`язаний з застосуванням насильства через 2 тижні після набрання законної сили вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.05.2026, яким його засудженого за вчинення умисного злочину, пов`язаного з застосуванням насильства (а.к.п. 59), офіційно працевлаштований робітником в КП «Сумскомунівестбуд» СМР з 20.05.2025 (а.к.п. 78), одружений (а.к.п. 68), має на утриманні 5 малолітніх дітей (а.к.п. 69-74), проте засуджений за вчинення домашнього насильств дод дружини та, зі слів, обвинувачується в заподіянні побоїв малолітньому сину. Також суд враховує, що цивільний позов у кримінальному провадженні не завлений, тяжких наслідків від вчиненого не настало.
Як обставини, які пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; наявність на утриманні дружини та 5 малолітніх дітей. 
Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).
Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.
Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, зважаючи на наявність кількох обставин, які пом`якшують призначене покарання, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення злочину, той факт, що призначення ОСОБА_3 покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства за попереднім вироком не сприяло припиненню його насильницьких дій, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України відсутні.
Вирішуючи питання про запобіжний захід, з врахуванням вимог ч. 2 ст. 377 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, враховуючи що ризики, встановлені в ухвалі Сумського апеляційного суду від 09.07.2026 (справа № 592/10632/26) не зменшились, суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого з-під варти. З цих же підстав, ОСОБА_3 підлягає направленню до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі на підставі ч. 2 ст. 57 КВК України.
У кримінальному провадженні цивільні позови не заявлені.
Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України. 
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 371, 374, 376, 392 КПК України, 
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.72 КК України, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м.Суми від 04.05.2026 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
На підставі ч. 2 ст. 57 КВК України направити засудженого до обмеження волі ОСОБА_3 до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КПК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19.06.2026 по день прибуття до місця відбування покарання з розрахунку, що один день переднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.06.2026 (справа № 592/10639/26) на: змив та контрольний змив РБК з задньої поверхні транспортного засобу; металева труба з нашаруванням РБК; зіскоб лакофарбового покриття з передніх пасажирських дверей, - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.06.2026 (справа № 592/10637/26) на мобільний телефон «Motorola Е-14» - скасувати.
Речові докази: 
-мобільний телефон «Motorola Е-14» – повернути ОСОБА_3 ;
-змив та контрольний змив РБК з задньої поверхні транспортного засобу; металева труба з нашаруванням РБК; зіскоб лакофарбового покриття з передніх пасажирських дверей – знищити;
-оптичний диск із відеозаписом із нагрудної камери відеоспостереження співробітника поліції ОСОБА_8 та оптичний диск із відеозаписом із нагрудної камери відеоспостереження співробітника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 – залишити в матеріалах кримінального провадження, що зберігається в Окружній прокуратурі м. Суми.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_11